ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

24 квітня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №583/3448/19 
Номер провадження 22-ц/816/963/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
сторони справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі: Виконавчий комітет Охтирської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бірюза-15»,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 лютого 2020 року в складі судді Соколової Н.О., ухваленого у м. Охтирка, повне судове рішення складено 19 лютого 2020 року,

                                                         в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у серпні 2019 року, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на самочинно збудовану прибудову, зазначену в технічному паспорті під літерою «а13», внутрішньою площею 12,3 кв.м, у складі квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .
Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до договору дарування від 11.04.2007 року вона є власником житлової квартири АДРЕСА_3 , в одноповерховому багатоквартирному будинку, який має багато прибудов, а також господарські будівлі і споруди, що належать різним власникам. До вхідних дверей її квартири раніше були розміщені східці (ганок), котрі минулий власник обклав по периметру цеглою і влаштував крите приміщення. Дозвільних документів на будівництво не отримувалося. Вказаний самочинний об`єкт за класом наслідків належить до об`єктів з незначними наслідками. Вона зверталася до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Охтирської міської ради з питанням прийняття в експлуатацію вказаного об`єкта нерухомості у вигляді прибудови, однак отримала відмову. Вказує, що під час проведення будівельних робіт були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми, а тому прибудову можливо прийняти в експлуатацію. З початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо добудови не надходило, це свідчить про те, що нею не були порушені права інших осіб будівництвом зазначеного об`єкту. Самочинне будівництво було закінчено до 1991 року, тому іншого виходу, окрім звернення до суду, для того щоб визнати право власності, вона не вбачає.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.02.2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 02.03.2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та направити справу для нового розгляду до суду першої інстанції.
При цьому вказує, що висновок суду, що прибудова є приналежною річчю  і не може бути самостійним об`єктом для визнання права власності є хибним, оскільки має нерозривний зв`язок із земельною ділянкою та відсутня можливість його переміщення без знецінення. Вказує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , надавши заяви про відкликання свої підписів на надання дозволу на узаконення прибудови, не довели, що попередню згоду вони давали внаслідок помилки, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини. Зазначає, що твердження сторони відповідача про фальсифікацію підпису ОСОБА_1 не підтверджено жодними доказами, а представник позивача в судовому засіданні наполягав для надання часу для усунення технічних помилок у звіті про проведення технічного обстеження прибудови до квартири, який має істотне значення для справи. 
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами не направлено. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що на підставі договору дарування від 11.04.2007 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що розташований на земельній ділянці, з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка з 09.10.2018 року знаходиться в комунальній власності територіальної громади в особі Охтирської міської ради та належить на праві постійного користування Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Бірюза-15» (а.с. 5, 6, 27).
Відповідно до технічного паспорту на вказану квартиру за вказаною адресою розташований одноповерховий багатоквартирний житловий будинок А-1, який має прибудови, господарські будівлі і споруди, зокрема, прибудову «а13», яка збудована без дозвільних документів (а.с. 8-9).
Згідно інформаційної довідки № 580 від 10.06.2019 року комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт», виданої ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 , знаходиться двокімнатна квартира загальною площею 44,6 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м. При обстеженні квартири виявлено, що знесена прибудова до будинку «а1», внутрішня площа якого становить 3,7 кв.м., ганок «а2» та збудована прибудова більших розмірів без дозвільних документів «а13» внутрішня площа становить 12,3 кв.м. та збудований ганок «а14» - дозволу не потребує, згідно Постанови КМУ № 406 від 07.06.2017 року (а.с.16).
10.06.2019 року Відділом державно-будівельного контролю Охтирської міської ради винесено постанову №6 про адміністративне правопорушення, за якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.9 ст. 96 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн (а.с.12-13).
Підставою притягнення до адмінвідповідальності, стало те, що ОСОБА_1 здійснила самочинно будівництво цегляної прибудови габаритним розміром 4,56м х 3,30м до квартири АДРЕСА_1 без дозвільних документів, що дають право виконувати будівельні роботи та без проектної документації, чим порушила п.1 ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того встановлено, що будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 закінчено, але не введено в експлуатацію, незважаючи на це, експлуатується власником квартири ОСОБА_5 , що є порушенням ч.8 ст. 39 «Про регулювання містобудівної діяльності».
На заяву ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_6 від 02.07.2019 року щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованої прибудови до квартири АДРЕСА_3 , Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Охтирської міської ради 10.07.2019 року надано відповідь, з якої слідує, що порушене ними питання підлягає вирішенню у судовому порядку (а.с.17).
Також встановлено, що відповідно до протоколу загальних зборів мешканців ОСББ «Бірюза-15» від 01.02.2020 члени ОСББ «Бірюза-15» вирішили надати згоду ОСОБА_1 на «узаконення» та оформлення прав власності на самочинну добудову до квартири АДРЕСА_3 згідно з технічним паспортом (а.с. 89). 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції від ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надійшли заяви про відкликання їх підписів у протоколі від 01.02.2020 року у зв`язку з неправомірною поведінкою ОСОБА_1 , яка поставила у примірнику протоколу відповідача ОСОБА_3 свій підпис чорнилом, яке зникає . За даним фактом ОСОБА_3 звернулася з заявою про злочин до Охтирського ВП, яка зареєстрована в ЖЕО № 1002 (а.с. 96-99).
Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження прибудови під літерою «а13» до житлового будинку АДРЕСА_2 , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 73-81). 
У звіті зазначено, що він розроблений відповідно до Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, зі змінами внесеними згідно наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №342 від 14.12.2018 року.
Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження прибудови під літерою «а13» до житлового будинку АДРЕСА_2 , що був долучений позивачем до апеляційної скарги, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 133 - 147). 
У звіті зазначено, що він розроблений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» зі змінами.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є власником або користувачем земельної ділянки, а співвласниками багатоквартирного будинку, що надавали дозвіл ОСОБА_1 на оформлення прав власності на самочинну прибудову до квартири, було відкликаний такий дозвіл. Крім того, прибудова є приналежною річчю і не може бути самостійним об`єктом для визнання права власності, а також позивачем не доведено, що здійснене нею самочинне будівництво відповідає архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.
Так, згідно ч.ч.1-3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. 
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Частиною 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Як роз`яснено в п.7 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року за №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).
Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 380, 382 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). 
У зв`язку із цим положення статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником квартири, розташованого в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди. 
Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений законом. 
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем ставиться питання про визнання за нею права власності на самочинно збудовану прибудова «а13», яка є приналежністю житлового будинку (квартири) та не є самостійним об`єктом нерухомого майна, який підлягає держаній реєстрації, що виключає можливість застосування положень ст. 376 ЦПК України.
У разі відмови у прийнятті в експлуатацію такого об`єкту нерухомості відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, позивач не позбавлена можливості оскаржити таку відмову до суду в порядку адміністративного судочинства. 
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Долучений позивачем до апеляційної скарги новий звіт про проведення технічного обстеження прибудови також не випливає на правильність вирішення місцевим судом заявленого спору по суті. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

                                                             п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                                             С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                         О.Ю. Кононенко

                                                                                                                    В.І. Криворотенко