Постанова
Іменем  України      
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-1799/11
 
провадження № 61-36697 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,                Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
заявник - заступник начальника Обухівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Призов В. І., 
заінтересовані особи: стягувач -  ОСОБА_1 ,
представник стягувача - ОСОБА_2 ,
боржник - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  - на постанову апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Матвієнко Ю. О.,                   Суханової Є. М.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст вимог заяви
У жовтні 2017 року заступник начальника Обухівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Призов В. І. звернувся до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно, стягувач - ОСОБА_1 , боржник -              ОСОБА_3 . 
Заява мотивована тим, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2015 року у справі № 2-1799/11 позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 995 061 грн, а саме різницю вартості спільного майна подружжя, невиплачену померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіком              ОСОБА_3 - ОСОБА_4 
20 липня 2015 року Обухівським районним судом видано виконавчий лист на примусове виконання зазначеного рішення суду, за яким відкрито виконавче провадження.
Державним виконавцем було встановлено, що боржник, ОСОБА_3 ,                         є єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 , а саме земельної ділянки, площею 0,081 га, та житлового будинку, розташованих у садовому товаристві «Мрія» (далі - СТ «Мрія»), 30 у м. Українці Обухівського району Київської області.
Право власності за ОСОБА_3 на вищевказане нерухоме майно належним чином не зареєстроване, вона у добровільному порядку зазначене рішення суду не виконує, борг не повертає, чим порушено права стягувача,              за рахунок іншого майна виконати судове рішення неможна, тому відповідно до вимог статті 377 ЦПК України 2004 року слід звернути стягнення на вказане нерухоме майно.
З урахуванням викладеного заступник начальника Обухівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Призов В. І. просив суд звернути стягнення на майно боржника, ОСОБА_3 , а саме на земельну ділянку, площею                  0,081 га, яка розташована у СТ «Мрія» у м. Українці Обухівського району Київської області, та житловий будинок АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02 листопада            2017 року у складі судді Зінченко О. М. заяву заступника начальника Обухівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Призова В. І. задоволено. Звернуто стягнення на земельну ділянку, площею 0,081 га, яка розташована у СТ «Мрія» у м. Українці Обухівського району Київської області, та житловий будинок АДРЕСА_1 .
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки боржником, ОСОБА_3 , у добровільному порядку вимоги стягувача, ОСОБА_1 , не задоволені, борг не повернуто, а державним виконавцем проведені усі можливі заходи по виконавчому провадженню, проте вони не призвели до задоволення вимог стягувача, тому слід звернути стягнення на спірне нерухоме майно. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, судове рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні заяви заступника начальника Обухівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Призова В. І. відмовлено. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається в останню чергу. Преюдиційним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2015 року було встановлено, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є ОСОБА_3 , входять житловий будинок АДРЕСА_1 , земельні ділянки площею 0,065 га та 0,044 га з цільовим призначенням для ведення садівництва у СТ «Мрія» Обухівського району Київської області, автомобіль «Тойота Ленд Крузер Прадо» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , частки у статутних капіталах товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИЕС і К» та товариства з обмеженою відповідальністю «Лімар».
Проте державний виконавець просить звернути стягнення саме на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 0,081 га. Звертаючи стягнення на вказаний житловий будинок та на земельну ділянку, суд першої інстанції не врахував, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження належності ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,081 га.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                    від 27 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 2-1799/11 з Обухівського районного суду Київської області. 
У липні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями                 від 16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , його дружині - ОСОБА_3 , як єдиному спадкоємцю, належить житловий будинок АДРЕСА_1 , хоча у встановленому законом порядку нею право власності не зареєстровано. Судом першої інстанції було допущено описку            у частині розміру спірної земельної ділянки у СТ «Мрія» у м. Українці Обухівського району Київської області, а саме помилково зазначено її площу   у розмірі 0,081 га, замість правильної 0,065 га. ОСОБА_3 , як боржник,           у добровільному порядку грошові кошти  ОСОБА_1 не повертає, чим порушує його права. Право власності на автомобіль за ОСОБА_3                    не зареєстровано. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого                 2015 року у справі № 2-1799/11 позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто                    з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі                       995 061 грн, а саме різницю вартості спільного майна подружжя, невиплачену померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіком ОСОБА_3 - ОСОБА_4 
20 липня 2015 року Обухівським районним судом видано виконавчий лист на примусове виконання зазначеного рішення суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження.
До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцем якого                     є ОСОБА_3 , входять житловий будинок АДРЕСА_1 , земельні ділянки, площею 0,065 га та 0,044 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва в СТ «Мрія», автомобіль «Тойота Ленд Крузер Прадо» 2007 року випуску, номерний                          знак НОМЕР_1 , частки у статутних капіталах товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИЕС і К» та товариства з обмеженою відповідальністю «Лімар» (а.с. 71, т. 4).
При проведенні виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що право власності боржник - ОСОБА_3 - на вказане майно не реєструвала в установленому законом порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження                       у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - підлягає частковому задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає. 
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Зазначене конституційне положення відображено й у статті 14 ЦПК України 2004 року та статті 2 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових  осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;                        4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Відповідно до частин першої, шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.            У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
У частині першій статті 377 ЦПК України 2004 року передбачено, що питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, а також про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Аналогічні правові норми міститься і в чинній редакції ЦПК України (частини десята, одинадцята статті 440).
Апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону не врахував, що боржником, ОСОБА_3 у добровільному порядку вимоги стягувача, ОСОБА_1 , не задоволені, борг не повернуто, а державним виконавцем проведені усі можливі заходи по виконавчому провадженню, у тому числі надіслано інформаційні запити до відповідних установ, згідно з відповідями на які у боржника відсутнє зареєстроване за ним майно. Проте ці дії не призвели до задоволення вимог стягувача. 
Право власності на автомобіль за ОСОБА_3 не зареєстровано.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов законного й обґрунтованого висновку про звернення стягнення на спірне нерухоме майно. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції було допущено описку у частині розміру спірної земельної ділянки у СТ «Мрія» у м. Українці Обухівського району Київської області, а саме помилково зазначено її площу   у розмірі 0,081 га, замість правильної 0,065 га, судом касаційної інстанції до уваги не беруться, оскільки це питання слід вирішувати відповідно до вимог статті 269 ЦПК України, яка регламентує, що суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. 
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві, ОСОБА_3 , з часу відкриття спадщини, такі висновки відповідають частині п`ятій статті 1268 ЦК України, а отримання свідоцтва про право на спадщину є не обов`язковим, оскільки згідно з частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -задовольнити частково. 
Постанову апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 рокускасувати, ухвалу Обухівського районного суду Київської області                            від 02 листопада 2017 року залишити у силі. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк