КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                   
П О С Т А Н О В А  
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И 
 
12 травня 2020 року                                                                                               м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи № 759/9632/19  
Апеляційне провадження 22-ц/824/5524/2020  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф. 
сторони          
 
позивач                       ОСОБА_1 
 
відповідач                 Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» 
 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», подану через представника Ніколаєва Вадима Володимировича, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від                    12 листопада 2019 року, ухвалене під головування судді Войтенко Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення суми страхового відшкодування та пені,
 
в с т а н о в и в :
 
у травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (надалі ПрАТ «СГ «ТАС»), у якому просила стягнути з останнього на її користь 27 927,47 грн страхового відшкодування та 5 624,42 пені.
В обґрунтування позову зазначала, що 25.05.2018 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Газ-3307», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Nissan» р.н. НОМЕР_2 , під її керуванням. ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого на час ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС». Вона як  представник власника автомобіля «Nissan» р.н. НОМЕР_2 "DMV TRANS" звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Проте у виплаті страхового відшкодування їй відмовлено через відсутність довіреності від власника транспортного засобу, яка була б завірена нотаріусом Литовської Республіки та не надано перекладу цієї довіреності на українську мову, який завірений нотаріусом України. Проте таку відмову вважає незаконною, оскільки у довіреності, виданій MB "DMV TRANS" на її ім`я вказано, що вона має право, у тому числі, і на отримання страхового відшкодування.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2019 позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СГ«ТАС» на користь ОСОБА_1 27 927, 47 грн страхового відшкодування та  5 624, 42 грн пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Вирішено питання про судові витрати.
            Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПрАТ «СГ«ТАС» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме вважає, що суд не вірно застосував норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідач діяв в межах чинного законодавства та повідомив позивачку, що нею не надано нотаріально завіреної довіреності від МВ «DMV TRANS» та підтвердження від уповноважених органів Литви, що автомобіль «Nissan» р.н. НОМЕР_2 на час ДТП належав МВ «DMV TRANS». Суд не звернув уваги на те, що позивач станом на 21.06.2019 не мала повноважень на представництво МВ «DMV TRANS» у суді, оскільки у довіреності зазначено, що вона має право на підпис, а не на представлення інтересів цієї компанії у суді як позивача. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.05.2018 в с. Неграші Києво-Святошинського району Київської області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Газ-3307», р.н. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя, не надав переваги в русі та вчинив зіткнення з автомобілем марки «Nissan» р.н. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі. В результаті зіткнення вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2018 ОСОБА_2  визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
На момент вищевказаної дорожньо - транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Газ-3307, р.н. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АМ/7187877. Цим полісом встановлено страхову суму за шкоду, заподіяну майну в розмірі 200 000 грн та франшизу в розмірі 0 грн.
27.06.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з повідомленням про настання страхової події та заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до аварійного серифікату № 74-Р/51/7 від 26.02.2019 ринкова вартість КТЗ NISSAN ALMERA н.з. НОМЕР_2 на дату дослідження складає 35 700,00 грн.
Відповідно до аварійного серифікату № 80-R/51/4 від 26.02.2019 ринкова вартість пошкодженого КТЗ NISSAN ALMERA н.з. НОМЕР_2 , на дату дослідження складає 7 772,53 грн.
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу NISSAN ALMERA                   н.з. НОМЕР_2 власником даного автомобіля є Мале Співтовариство «ДМВ ТРАНС» (MB «DMV TRANS»).
Згідно з довіреністю ЗАО «DMV TRANS» від 31.01.2018, за підписом директора MB «DMV TRANS» М.В. Данілова, ОСОБА_1 уповноважено користуватись, в тому числі виїжджати за кордон автомобілем марки NISSAN ALMERA н.з. НОМЕР_2 , а також, представляти його інтереси в органах Національної поліції, в митних органах, укладати від імені фірми договори страхування зі страховими організаціями, одержувати страхове відшкодування. У тексті довіреності мова йде про довірителя - ЗАО «DMV TRANS».
Згідно з довіреністю від 20.08.2019, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крушельницьким П.М., Мале Співтоваристов «ДМВ ТРАНС» (MB «DMV TRANS») уповноважило  ОСОБА_1 представляти його інтереси з питання відшкодування шкоди в установах, підприємствах організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності. 
Відповідач не надав письмової відмови у виплаті страхового відшкодування, проте таке страхування не виплатив та вважає, що позивач не надала всі необхідні документи для здійснення такої виплати.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач мала реєстраційний документ на транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується, а відтак остання має право на отримання страхового відшкодування, сума якого складає різницю між вартістю автомобіля до ДТП та його вартістю після ДТП. Оскільки відповідач порушив строки виплати страхового відшкодування, позивач також має право на отримання пені.
Колегія суддів погоджуюється з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961 -IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Відповідно до ст. 5 цього Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).
За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
За матеріалами справи встановлено, що позивач своєчасно звернулася до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Страхова сума знаходиться в межах ліміту, передбаченого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно керувався вимогами вищезазначених норм та дійшов вірних висновків про те, що відсутність нотаріально посвідченої довіреності на керування транспортним засобом та на отримання страхового відшкодування не є підставою для відмови чи затримці у виплаті страхового відшкодування.
Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб (п. 20.).
Позивач надала відповідачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу NISSAN ALMERA н.з. НОМЕР_2 , відповідно до якого власником даного автомобіля є                                  MB «DMV TRANS». Відтак власник автомобіля передав позивачці транспортний засіб разом з реєстраційним документом на цей транспортний засіб та позивач є законним володільцем даного автомобіля.
Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Позивач також надала відповідачу довіреність від власника вищезазначеного транспортного засобу, у якій, серед іншого, вказувалося на право позивачки отримувати страхове відшкодування. 
Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. 
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті. Довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 та ч. 1 ст. 42 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Захист права власності та інших речових прав здійснюється на вибір заявника відповідно до права держави, у якій майно знаходиться, або відповідно до права держави суду.
Відповідно до ст. 34 цього ж Закону порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність. 

Чинним цивільним законодавством не передбачено обов`язкової нотаріально  посвідченої форми довіреності на керування транспортним засобом або на отримання страхового відшкодування. 

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідач не мав правових підстав вимагати від позивачки надання документів для виплати страхового відшкодування, які не передбачені чинним законодавством.

Доводи апеляційної карги про те, що суд не врахував положення Закону України «Про міжнародне приватне право» не ґрунтуються на положеннях даного Закону, оскільки, як вказано вище норми цього Закону передбачають захист права власності та інших речових прав на вибір заявника відповідно до права держави, у якій майно знаходиться, або відповідно до права держави суду.
Відповідно до ст. 35 Закону № 1961 -IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви, серед іншого, додаються документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.

Позивач надала відповідачу довіреність за підписом директора                                           MB «DMV TRANS» М.В. Данілова та свідоцтво про належність на праві власності автомобіля MB «DMV TRANS», а відтак остання виконала вимоги ст. 35 Закону 1961 -IV.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до даної норми позивач мала ще надати докази про те, що на час ДТП автомобіль на праві власності належав                         MB «DMV TRANS» та нотаріально посвідчену довіреність на право отримання страхового відшкодування суперечать положенням цієї норми. Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу є саме тим документом, який підтверджує, що на час ДТП автомобіль  NISSAN ALMERA н.з. НОМЕР_2 належав на праві власності MB «DMV TRANS», а довіреність від власника автомобіля на ім`я позивачки підтверджує право останньої на отримання страхового відшкодування на своє ім`я.
У даному спорі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом від свого імені, за захистом речового право на чуже майно, а не від імені MB «DMV TRANS», а тому доводи апеляційної скарги про те, що MB «DMV TRANS» не надавало право позивачці на ведення справи у суді не мають правового значення.
Відповідно до ст. 36 Закону 1961 -IV страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування  або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Страховик  протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки відповідач у визначений законом строк не прийняв рішення про виплату страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про правомірність вимог позивачки про стягнення пені.

            Контрозрахунку, на спростовування розрахунку пені, визначеного судом апелянт не надав та фактично оспорює право позивачки на отримання пені, а не її розмір. Проте право на отримання пені передбачено п. 36.5 ст. 36 Закону 1961 -IV.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
                                                        п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.
Постанова складена 12.05.2020.

Головуючий                                                                                                 Л. Д. Махлай 

Судді                                                                                                             В. А. Кравець                                                                                                                                                                      
 
О. Ф. Мазурик