ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/8848/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року (суддя суду 1 інстанції Конєва С.О.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙ ПІ ДЖІ ХАУЗХОЛД ПРОДАКШН" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення,- 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЙ ПІ ДЖІ ХАУЗХОЛД ПРОДАКШН" звернулося до суду з позовом до Одеської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA500010/2019/000040/2 від 25.04.2019р.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що одночасно з митною декларацією позивачем були подані всі необхідні документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару та обраний метод її визначення, які не містили розбіжностей, наявних ознак підробки та включали всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів. При цьому, відповідач при витребуванні додаткових документів не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/ чи вливають на митну вартість товару; митним органом порушено принцип превалювання застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору та не дотримано порядку щодо черговості застосування методів визначення митної вартості. Також в оспорюваному рішенні не надано пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС  про коригування митної вартості товарів №UA500010/2019/000040/2 від 25.04.2019р. Стягнуто  з бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙ ПІ ДЖІ ХАУЗХОЛД ПРОДАКШН" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. 
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, як таке що прийнято з порушенням норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що  під час здійснення відповідачем контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією №UA500010/2019/009910 від 22.04.2019р. було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Додатково подані позивачем документи не усунули наявних розбіжностей та декларантом не подані в повному обсязі документи згідно з переліком відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 МК України, у зв`язку з чим відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості. З урахуванням викладеного, рішення про коригування митної вартості товарів прийнято з дотриманням норм митного законодавства України, враховуючи сумнів митного органу відносно митної вартості товару, які не спростовані позивачем. Також в апеляційній скарзі відповідач зазначив, що вказана справа не відноситься до справ незначної складності та має виняткове значення для митниці, а тому ця справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, в той час як судом першої інстанції розглянуто справу в спрощеному провадженні, чим порушено норми процесуального права, встановлені КАС України.
В відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Відповідно до вимог  статті 311 КАС України  справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "АЙ ПІ ДЖІ ХАУЗХОЛД ПРОДАКШН" 04.05.2017р. зареєстроване як юридична особа за адресою: 49089, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Новобудівельна, буд. 5А, що підтверджується копією витягу з ЄДРПОУ та відомостями з ЄДРПОУ.
04.04.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙ ПІ ДЖІ ХАУЗХОЛД ПРОДАКШН" як покупцем та ERUSLU IC VE DIS TIC. PAZARLAMA A.S. (Туреччина) як продавцем був укладений контракт №18-04/18, за умовами якого продавець зобов`язується поставляти, а покупець – приймати товар – нетканий матеріал, найменування, асортимент, одиниці виміру, кількість, вимоги до якості та ціни товару встановлюються в специфікаціях на поставку товару.
Пунктами 2.1, 2.2 контракту визначено, що загальна вартість контракту складає 490000,00 дол.США.
Ціни на товар встановлюються в доларах США та визначаються сторонами виходячи з умов поставки CIF (Інкотермс 2010) – Одеський морський порт, Україна.
Згідно п.3.4 даного контракту виробником товару є продавець.
Відповідно до додаткової угоди від 03.04.2019р. №1 до контракту №18-04/18 від 04.04.2018р., строк дії контракту продовжено до 01.04.2020р. 
Окрім того, 19.04.2019р. між ТОВ "АЙ ПІ ДЖІ ХАУЗХОЛД ПРОДАКШН" та ТОВ “Інтер Транс Лоджістікс” було укладено договір №БР-133 про надання послуг митного брокера.
На підставі вищенаведеного контракту, на адресу позивача від вказаного вище продавця надійшов товар згідно специфікації №4 від 29.01.2019р., що є невід`ємною частиною контакту №18-04/18 від 04.04.2018р., а саме: нетканий матеріал різної щільності на загальну вартість (з урахування скидки 3512,00 дол. США) – 17269,88 дол. США, що підтверджується копіями відповідної специфікації, комерційного рахунку та змістом митної декларації.
На підтвердження заявленої митної вартості товарів  разом із митною декларацією позивачем були надані документи, які на думку останнього, підтверджують митну вартість  ввезених товарів, які не містять розбіжностей у числових значеннях складової митної вартості товарів, містять повні відомості про ціну товару, що підтверджується змістом графи 44 МД №UA500010/2019/009910.
За результатами здійснення митного контролю декларанта було повідомлено про те, що у поданих до митного оформлення документах було виявлено відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: у наданих товаросупровідних документах відсутня інформація про виробника товару, що ставить під сумнів наявність контракту безпосередньо з виробником товару; в комерційному інвойсі №ЕХР2019000000154 від 20.02.2019р. причинами дисконту (надання знижок) наведений інший інвойс EXP2018000000660, який не поданий до митного оформлення, а тому позивачеві було запропоновано надати додаткові документи, перелік яких зазначено згідно до ч.2, ч.3 ст.53 Митного кодексу України.
Листом №2504-1 від 25.04.2019р. ТОВ “Інтер Транс Лоджістікс” (уповноваженою особою декларанта) митному органу було надано інвойс ЕХР2019000000154 від 20.02.2019р., прайс-лист б/н від 18.02.2019р., копію митної декларації країни відправника, інших документів не надано, що підтверджується копією відповідного листа.
За результатами розгляду поданих декларантом документів, митницею було прийнято, зокрема, рішення про коригування митної вартості товарів, за яким заявлену позивачем митну вартість товарів було скориговано за резервним методом – 2-г (ст.64 МК України), а саме: по товару №1 – на рівні 3,51 дол. США/кг нетто за митними деклараціями №UA500120/2019/003824 від 22.04.2019р., №UA100110/2019/122386 від 21.02.2019р. з підстав виявлення митним органом, що декларантом не подані документи згідно з переліком та згідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст.53 МК України та заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, що підтверджується змістом рішення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
За правилами частини 5  статті 382 Господарського кодексу України  права та обов`язки сторін зовнішньоекономічного договору (контракту) визначаються правом місця його укладення, якщо сторони не погодили інше. Порядок визначення права, яке має застосовуватися до договору (контракту) у разі недосягнення згоди сторін стосовно вказаного порядку, встановлюється законом про зовнішньоекономічну діяльність.
Згідно з приписами  статті 692 Цивільного Кодексу України, оплата товару за договором передбачена після передання товару чи товаророзпорядчих документів.
Частиною 1  статті 693 Цивільного Кодексу України  встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), то покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. А якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до  статті 530 цього Кодексу.
Нормами частини 2  статті 530 Цивільного Кодексу України  якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Приписами частини 1  статті 49 Митного кодексу України  визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За правилами частини 1  статті 50 Митного кодексу України  відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Частинами 1 та 2  статті 51 Митного кодексу України  визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до  глави 9 цього Кодексу.
Нормами частин 1 та 2  статті 52 Митного кодексу України  регламентовано, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.\
За правилами частини 1  статті 53 Митного кодексу України  у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частина 2  статті 53 Митного кодексу України  містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3  статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Зазначене узгоджується з положеннями пункту 2 частини 5  статті 54 Митного кодексу України, за правилами якого відповідач може письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Нормами  статті 54 Митного кодексу України  констатовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Частиною 3  статті 54 Митного кодексу України  встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  статті 55 цього Кодексу.
Згідно з частиною 6  статті 54 Митного кодексу України  орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За приписами частини 1  статті 55 Митного кодексу України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Правилами частини 1  статті 57 Митного кодексу України  визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
За змістом частини 2-8  статті 57 Митного кодексу України  основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу  за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до  статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до  статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених  статтею 64 цього Кодексу.
Згідно з правил частини 7  статті 54 Митного кодексу України  у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Так, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що додані до митної декларації документи, які були подані для підтвердження визначення декларантом митної вартості ввезеного товару (сертифікат якості б/н від 20.02.2019р., пакувальний лист б/н від 20.02.2019р., рахунок-фактура (інвойс) №EXP2019000000154 від 20.02.2019р., коносамент №ARKMER0000115517 від 27.02.2019р., навантажувальний документ №00008178 від 19.04.2019р., сертифікат про походження товару №0232309 від 21.02.2019р., банківський платіжний документ, що стосується товару №U1902057164СН005 від 05.02.2019р., банківський платіжний документ, що стосується товару №U1903277164CR006 від 27.03.2019р., страховий поліс №410001019959-1 від 20.02.2019р., прайс-лист від 18.02.2019р., зовнішньоекономічний договір (контракт) №18-04/18 від 04.04.2018, додаткова угода №1 від 03.04.2019р., специфікація №4 від 29.01.2019р.) не містили жодних розбіжностей у числових значеннях складової митної вартості товарів, що підтверджується їх змістом, у зв`язку чим відповідачем не було зазначено жодних обґрунтованих сумнівів щодо розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товарів у вищенаведених поданих декларантом документах щодо ціни товару.
Також суд першої інстанції правильно зазначив про безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача щодо розбіжностей у поданих позивачем для митного оформлення товару документах, а саме: що у наданих товаросупровідних документах відсутня інформація про виробника товару, що ставить під сумнів наявність контракту безпосередньо з виробником товару; в комерційному інвойсі №ЕХР2019000000154 від 20.02.2019р. причинами дисконту (надання знижок) наведений інший інвойс EXP2018000000660, який не поданий до митного оформлення, оскільки вказані розбіжності, не є недоліками (розбіжностями), які можуть вплинути на правильність визначення числових значень складових митної вартості товару, за умови, що ціна товару, яка зазначена в специфікації співпадає з сумою, яка була сплачена позивачем на користь продавця згідно наведених платіжних документів, а тому вказані обставини не можуть бути безумовною підставою для  відмови у  прийнятті митної вартості товару, заявленої позивачем та коригування такої митної вартості.
Крім того, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що визначення митної вартості митним органом за резервним методом за деклараціями №UA500120/2019/003824 від 22.04.2019р., №UA100110/2019/122386 від 21.02.2019р. є безпідставним та необґрунтованим, оскільки у оспорюваному рішенні не наведено обґрунтувань щодо того, що товари за митними деклараціями №UA500120/2019/003824 від 22.04.2019р., №UA100110/2019/122386 від 21.02.2019р. та митною декларацією поданою позивачем мають однакові характеристики, а осопрюване рішення містить лише посилання на те, що за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи встановлено, що рівень митної вартості товарів (застосовано обґрунтовану гнучкість у застосуванні резервного методу), митне оформлення яких вже здійснено, є більшим: по товару №1 - 3,51 дол. США/кг нетто - митні декларації №UA500120/2019/003824 від 22.04.2019р., №UA100110/2019/122386 від 21.02.2019р. 
Також відповідачем повідомлено позивача про те, що у поданих до митного оформлення документах було виявлено відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: у наданих товаросупровідних документах відсутня інформація про виробника товару, що ставить під сумнів наявність контракту безпосередньо з виробником товару; в комерційному інвойсі №ЕХР2019000000154 від 20.02.2019р. причинами дисконту (надання знижок) наведений інший інвойс EXP2018000000660, який не поданий до митного оформлення, проте зі змісту графи 44 ЕМД №UA500010/2019/009910 від 22.04.2019р. та копії листа №2504-1 від 25.04.2019р. щодо надання додаткових документів, позивачем було надано митному органу всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів, вичерпний перелік яких визначено у ч.2 ст.53 Митного кодексу України, при цьому, митним органом не вказано яким саме чином вищезазначені виявлені розбіжності впливають на визначення числових значень складової митної вартості товару, з урахуванням надання для митного оформлення товару всіх встановлених законодавством необхідних документів.
При цьому, факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
У постановах від 31.03.2015 року та 02.06.2015 року (справи №№ 21-127а15, 21-498а15 відповідно) Верховний Суд України висловлював позицію, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  ст.53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Приписами ч. 6  ст. 54 Митного кодексу України  встановлено правило, за яким митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3  ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: для підтвердження митної вартості товару.
Таким чином, законом чітко встановлено умови, за наявності яких у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Проте, відповідачем не було вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом, неможливим є встановлення даних складових.
Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі про те, що ця справа не відноситься до справ незначної складності та повинна була  розглянута за правилами загального позовного провадження, в той час як судом першої інстанції розглянуто справу в спрощеному провадженні, чим порушено норми процесуального права, встановлені КАС України, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до положень ст.12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КАС України встановлено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:
щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років".
Частиною 6 ст.12 КАС України визначено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо:
прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище;
оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;
оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;
припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;
оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;
оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
стягнення грошових сум, що грунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;
типові справи;
оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;
інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;
перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.
Зі змісту наведених процесуальних норм вбачається, що дана адміністративна справа не віднесена до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження.
При цьому, п. 10 ч. 6 ст.12 КАС України надає повноваження адміністративному суду визначитися щодо складності адміністративного спору та розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження за приписами п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України.
Так, питання про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження судом було вирішено в ухвалі про відкриття провадження у даній справі від 23.09.2019р. відповідно до вимог ч.1 ст.260 КАС України.
При цьому, під час призначення до розгляду даної адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження суд виходив із того, що вона є незначної складності, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи згідно до вимог п.10 ч.6 ст.12 КАС України та відповідач, як учасник справи, мав право до закінчення судового розгляду справи надавати суду відзив, пояснення та всі наявні у нього докази щодо предмету доказування згідно до вимог ст.44 Кодексу адміністративного судочинства України.
Окрім того, слід зазначити, що сума зазначеної різниці становить 96744,79 грн., що є значно меншою за суму, визначену у ч. 4 ст. 12 КАС України.
Таким чином, у суду першої інстанції були наявні підстави для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог. 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з  дати прийняття  та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко