ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 березня 2020 року           справа №360/4388/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у справі  № 360/4388/19 (головуючий І інстанції Петросян К.Є., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                        В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  (далі – ГУПФУ в Луганській області), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУПФУ в Луганській області щодо невиплати в повному обсязі заборгованості з пенсії за період з 01.01.2016 року  по 31.12.2017 року;
- зобов`язати ГУПФУ  в Луганській області виплатити заборгованість з пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року в сумі 39878,82 грн.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року позов задоволений:
- визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ  в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості нарахованої суми пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 39878,82 грн.;
- зобов`язано ГУПФУ в Луганській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з нарахованої суми пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 39878,82 грн. (а.с. 88-91).
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду через порушення норм матеріального права та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані відсутністю правових підстав для виплати відповідачем заборгованості з пенсії за спірний період, оскільки на теперішній час позивач знаходиться на обліку в іншому управлінні пенсійного фонду; заборгованість буде виплачена тільки за умови, якщо позивач стане на облік в ГУПФУ (а.с. 95-96).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, і дійшов  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини.
ОСОБА_1 з 2007 року перебував на обліку в ГУПФУ в Луганській області як отримувач  пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262 (далі – Закон № 2262) по лінії МВС.
З 01.08.2019 року позивач перебуває на обліку в Марківському ОУПФУ Луганської області та отримує  пенсію згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.20).
На підставі довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області від 21.03.2018 року № 1855 ЛК про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), відповідачем 05.04.2018 року здійснено перерахунок пенсії за вислугу років на підставі постанов КМУ № 988, № 103, розмір пенсії склав 4291,72 грн., різниця між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого пункту 3 постанови КМУ від 21.02.2018 року № 103 та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року – 46687,44 грн., визначено порядок виплати: з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року – по 972,66 грн., з 01.01.2020 року до повної виплати розрахованої суми  – 1945,31 грн. щомісяця (а.с. 56,57, 59).
11.07.2019 року Марківське ОУПФУ направило ГУПФУ запит № 3951/02.2/4-26 про надання атестату позивача (а.с. 36).
Згідно атестату ГУПФУ в Луганській області від 18.07.2019 № 80 позивача знято з обліку як отримувача пенсії за вислугу років, пенсію виплачено по 31.07.2019 року. Відомості про передачу заборгованості з пенсійних виплат в атестаті відсутні (а.с. 60). 
Листом від 17.09.2019 року на адвокатський запит ГУПФУ в Луганській області повідомило, що виплату пенсії позивачу відповідно до Закону № 2262 було припинено з серпня 2019 року у зв`язку з переходом на пенсію за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На підставі запиту Новопсковського відділу обслуговування громадян Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 11.07.2019 року № 3951/02.2/4-26 атестат про зняття з обліку ОСОБА_1 було сформовано та надіслано листом від 22.07.2019 року  №11071/03-02 на адресу запитувача із зазначенням суми пенсії та місяцем останньої виплати пенсії. Виплата різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, та місячним розміром отриманої пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року буде відбуватись за умови, якщо   ОСОБА_1 виявить бажання отримувати пенсію відповідно до Закону № 2262 (а.с.16-19,21).
Спірним у справі є правомірність припинення відповідачем виплати сум перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, внаслідок переходу позивача з пенсії за вислугу років на інший вид пенсії та зняття у зв`язку з цим позивача з обліку в ГУПФУ в Луганській області.
Згідно пункту 3 постанови КМУ від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 р. та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:
з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. – щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р.;
з 1 січня 2020 р. – щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.
Матеріалами справи підтверджується, що перерахунок пенсії за вислугу років позивача здійснено відповідачем в квітні 2018 року, сума перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року склала 46687,44 грн. Останню виплату позивач отримав за липень 2019 року у розмірі 4291,72 грн. (основний розмір) та 972,66 грн. (доплата), при цьому сума заборгованості перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року зменшилась до 39878,82 грн., що не заперечують сторони у справі та з серпня 2019 року позивача знято з обліку в ГУПФУ в Луганській області.
Таким чином, сума заборгованості перерахованої пенсії з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року зменшилася до 39878,82 грн. та не була виплачена позивачу при знятті з обліку та не передана до управління ПФУ за новим місцем обліку, що визнається відповідачем та підтверджується листом Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 15.11.2019 року № 3713/02/н-26 (а.с.83).
Враховуючи те, що сума заборгованості не зазначена в атестаті, у суду відсутні підстави вважати, що вона буде виплачена позивачеві Марківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області. 
Посилання відповідача як на підставу для невиплати позивачу заборгованості у сумі 39878,82 грн. на частину першу статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором, суд вважає безпідставним, оскільки в межах спірних правовідносин не йдеться про право позивача на отримання різних видів пенсії, а спірним питанням є саме невиплата ГУПФУ в Луганській області вже нарахованої суми пенсії за попередній період, поетапна виплата якої з січня 2019 року передбачалася пунктом 3 постанови КМУ № 103. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2019 року у справі № 826/12704/18, яке за даними ЄДРСР набрало законної сили 14.06.2019 року, визнано протиправним та скасовано пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». 
Доводи відповідача про те, що пункт 3 постанови КМУ № 103 скасовано, тому відсутні підстави продовжувати виплату заборгованості позивачу, є необґрунтованими, оскільки скасування пункту 3 постанови КМУ № 103 не нівелює обов`язку виплатити вже нараховану суму заборгованості за попередній період, а лише передбачає відсутність правових підстав виплачувати таку заборгованість поетапно.
Відповідно до ч. 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).
Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).
Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено “справедливий баланс” між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).
Таким чином, в квітні 2018 року відповідачем нараховано суму заборгованості з пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, яка станом на дату зняття позивача з обліку в ГУПФУ в Луганській області становила 39878,82 грн., яка є майном позивача в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, і відмова відповідача виплатити її позивачу є невиправданим втручанням в мирне володіння таким майном, яке не є законним, не переслідує легітимну мету в інтересах суспільства, та не є пропорційним переслідуваній меті. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову щодо визнано протиправною бездіялості ГУПФУ  в Луганській області з невиплати позивачу заборгованості нарахованої суми пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та зобов`язання ГУПФУ в Луганській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з нарахованої суми пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в сумі 39878,82 грн.
На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що  суд першої інстанції правильно вирішив справу, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у справі  № 360/4388/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 11 березня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                І.В. Геращенко
Судді                                                                                          Т.Г. Арабей
                                                                                                    Г.М. Міронова