ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 688/2713/19
Провадження № 22-ц/4820/971/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Журбіцького В.О.,
 
учасники справи: представник відповідача Сташук М.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2020 року (суддя Березюк Н.П.) за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У липні 2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 30.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/44104/82/399 за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 20000 доларів США із строком повернення до 29.08.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані ним кошти, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,5 % річних та комісії згідно умов договору та тарифів кредитора у строки передбачені умовами договору.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 30 серпня 2007 року, між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нежитлову будівлю магазину змішаних товарів, загальною площею 57,9 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
01 квітня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, за умовами якої сторони дійшли згоди щодо врегулювання заборгованості. Також на період з 15.04.2009 року по 15.04.2010 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячних платежів, у зв`язку з чим графік щомісячних платежів було викладено у новій редакції.
Банк належним чином виконав свої обов`язки за кредитним договором, проте позичальник допустив неналежне виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 18.04.2019 року складає 205 801,15 доларів США, з них: 17 160,10 доларів США - поточна заборгованість за кредитом, 18 759,79 доларів США - поточна заборгованість за відсотками, 169 881,26 доларів США - пеня. 
Посилаючись на наведене, банк просив у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/4104/82/399 від 30.08.2007 року у сумі 17 160,10 доларів США - за тілом кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: нежитлову будівлю магазину змішаних товарів, загальною площею 57,9 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2020 року позов задоволено частково.
У рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/4104/82/399 від 30 серпня 2007 року в сумі 2353,74 доларів США - за тілом кредиту звернути стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на нежитлову будівлю - магазин змішаних товарів загальною площею 57,9 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 
В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що за умовами кредитного договору позичальник зобов`язувався здійснювати погашення кредитної заборгованості щомісячними ануїтетними платежами до 15 числа кожного місяця. Кредитор звернувшись до суду з позовом 19 липня 2019 року, має право вимоги по поточній заборгованості за кредитом на загальну суму 2353,74 долари США, тобто на невнесені щомісячні платежі в межах строку позовної давності з 15.08.2016 року по 29.08.2017 року. Вимоги по заборгованості за тілом кредиту на загальну суму 14806,36 дол.США (17160,10 дол.США - 2353,74 дол.США.) не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, що є підставою для відмови у позові в цій частині. Однак, встановивши заборгованість за кредитним договором в розмірі 2353,74 дол. США, непогашення цієї заборгованості позичальником, суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/4104/82/399 від 30.08.2007 року у розмірі саме 17 160,10 доларів США за тілом кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: нежитлову будівлю магазину змішаних товарів, загальною площею 57,9 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, преведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що для визначення моменту укладання кредитного договору та для встановлення моменту його припинення правове значення має саме факт передання коштів. Вказував, що за зобов`язаннями з визначеним строком їх виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив строку виконання зобов`язання за кредитним договором укладеним між сторонами, настав 29.08.2017 року, а тому строк позовної давності до всіх правовідносин по цьому договору повинен обчислюватися в межах трьохрічного терміну з дати закінчення терміну дії кредитного договору.
Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Представник апелянта АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.
Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/4104/82/399, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 20 000 доларів США. За умовами договору позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13,5% річних, комісії згідно умов договору та Тарифів банку, виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені договором. Кредит надавався на строк по 29 серпня 2017 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлова будівля магазину змішаних товарів загальною площею 57,9 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами та складає 261 583,00 грн. 
01 квітня 2009 року сторони уклали Додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/4104/82/399 від 30 серпня 2007 року, за умовами якої, на період з 15 квітня 2009 року до 15 квітня 2010 року зменшено розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту. З 15 квітня 2009 року погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. Дата погашення щомісячних ануїтетних платежів 15 числа кожного календарного місяця. Якщо дата платежу припадає на небанківський день, в такому разі платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує даті платежу. 
З укладенням кредитного договору у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості.
Всупереч вимогам п.3.3., п.5.1. Кредитного договору позичальник належним чином не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячне погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором останній платіж відповідачем було здійснено 31 січня 2013 року (а.с.7-8).
Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 спливає у відповідне число останнього місяця. 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.
У пункті 3 додаткової угоди №1 до кредитного договору №014/4104/82/399 від 30 серпня 2007 року сторони домовились, що з 15 квітня 2009 року погашення заборгованості за Кредитним договором здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів (щомісячний рівними частинами платіж, який включає в себе погашення частини заборгованості за кредитом та процентів) відповідно до Графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. Дата погашення щомісячних ануїтетних платежів -15 число кожного календарного місяця. Якщо дата платежу припадає на небанківський день, в такому разі платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує даті платежу.
Судом встановлено, що останній платіж відповідачем було зроблено 31.01.2013 року, з 15 лютого 2013 року ОСОБА_1 не сплачував коштів за кредитом. Кредитний договір укладений строком до 29 серпня 2017 року.
Тільки 18 квітня 2019 року банк направив ОСОБА_1 повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, в якому зазначена заборгованість станом на 18.04.2019 року за тілом кредиту 17160,10 дол.США, 18 759,79 дол.США. - заборгованість за процентами, з вимогою негайно сплатити борг за кредитним договором.
За таких обставин, перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та щомісячних платежів за ним почався з наступного дня, після 15 лютого 2013 року.
Зважаючи на те, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з вимогою щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у 19 липня 2019 року, то передбачений статтею 257 ЦК України строк позовної давності на право вимоги за щомісячними платежами по кредитному договору за період до 19 липня 2016 року сплинув, про що було зроблено заяву відповідачем в суді першої інстанції.
Позивач має право вимоги по заборгованості за кредитом в межах строку позовної давності, враховуючи також позовні вимоги заявлені в суді першої інстанції, з 15 серпня 2016 року по 29 серпня 2017 року в розмірі 2353,74 дол.США за тілом кредиту.
Такий висновок суду у справі узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові ВП Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
У статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У пункті 3.1.4 договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язання за Кредитним договором іпотекодежатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. 
У справі, яка переглядається, встановивши заборгованість за кредитним договором в розмірі 2353,74 дол.США за тілом кредиту, непогашення цієї заборгованості позичальником, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення залишити без змін. 
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.

Судді                                                                                Т.О. Янчук

                                                                               А.В. Купельський

                                                                               О.І. Ярмолюк