ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       15 червня 2020 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 727/4094/19
       Провадження №22-ц/822/492/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.                          
секретар – Ковальчук Н.О.
за участю: представника позивача – Снігура С.В., відповідачів – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 березня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, головуючий у І-й інстанції – ОСОБА_3 ,  
                  ВСТАНОВИВ: 
У квітні 2019 року АТ «Укрсиббанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.
В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі – Банк), та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту за №11378053000 від 30 липня 2008 року, з укладенням в подальшому додаткової угоди №1 від 30 жовтня 2009 року, відповідно до яких Банком ОСОБА_4 було надано кредит (грошові кошти) в сумі 40 000,00 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок останньої, в свою чергу ОСОБА_4 зобов`язувалася повернути кредит, сплатити відсотки на умовах, визначених кредитним договором, у строк не пізніше 29 червня 2028 року. 
У забезпечення виконання кредитних зобов`язань на умовах договору іпотеки № 91203 від 13 липня 2008 року, укладеного між Банком та ОСОБА_4 , остання передала в іпотеку Банку квартиру загальною площею 67,80 кв.м, житловою площею 39,70 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності згідно з договором купівлі-продажу ВКМ/№032989 від 30 липня 2008 року. Під час укладення договору іпотеки на вказану квартиру було накладено заборону її відчуження.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. На момент її смерті за кредитним договором існувала заборгованість, яка станом на 29 березня 2019 року залишилася непогашеною в сумі 14 828,74 доларів США, що за курсом НБУ на 29 березня 2019 року (27,248765 грн. за 1 долар США) еквівалентно 404 064,85 грн.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, об`єктом якої є квартира, розташована в АДРЕСА_1 .
09 квітня 2013 року Банком було направлено до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори вимогу і повідомлення про наявність договору кредиту, заборгованість по якому не була погашена за життя ОСОБА_4 . Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа за №282/2013, однак у наданні інформації про наявність чи відсутність спадкоємців було відмовлено. 
У жовтні 2018 Банк звернувся до Шевченківського районного суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. Під час розгляду зазначеної справи стало відомо, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 . 
Відповідно до Інформаційної довідки №134711750 від 17 серпня 2018 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , залишається зареєстрованим за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та станом на день звернення до суду заборгованість за кредитним договором №11378053000 від 30 липня 2008 року залишається непогашеною. 
Позивач просив стягнути на користь Банку зі спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з кожного по 7 414,37 доларів США, що складає Ѕ частки від 14 828,74 доларів США, та судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2019 року позов АТ «Укрсиббинк» задоволено. 
Стягнуто на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11378053000 від 30 липня 2008 року у розмірі 14 828 доларів США 74 цента з спадкоємців ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рівних частках з кожного, а саме: ОСОБА_1 у розмірі 7 414 доларів США 37 цента, що складає 1/2 частки від 14 828 доларів США 74 цента та ОСОБА_2 у розмірі 7 414 долара США 37 цента, що складає 1/2 частки від 14 828 долара США 74 цента.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
На зазначене рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. 
В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Зазначає, що банк був обізнаний про відкриття спадщини. Нею особисто було надано копію свідоцтва про смерть матері. Банк достеменно володів інформацією щодо ймовірних спадкоємців першої черги при укладанні договору іпотеки та договорів поруки у забезпечення кредитного договору №11378053000 від 30 липня 2008 року. Після смерті її матері контакти з банком не припинялися, банк був проінформований про те, що вона з братом подали заяви до нотаріуса, а також вони продовжували сплачувати та сплатили грошові кошти за кредитним зобов`язанням на загальну суму 4 052 дол. США. Вважає, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду. 
На апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» подало відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача була відсутня інформація про наявність спадкоємців, у зв`язку з чим АТ «УкрСиббанк» у жовтні 2018 році звернулося до Шевченківського районного суду м. Чернівці із заявою про визнання спадщини відумерлою та клопотанням про витребування в якості доказів матеріалів спадкової справи. Під час судового розгляду з матеріалів спадкової справи позивачу стало відомо, що спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 прийняли відповідачі: син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 , а мати ОСОБА_5 та чоловік ОСОБА_6 заявами, наданими нотаріусу, відмовилися від прийняття спадщини; свідоцтва про право на спадщину не видавалися.
Отже, позивач вчасно звернувся до спадкоємців позичальника - відповідачів, у встановлений частиною другою статті 1281 ЦК України шестимісячний термін, відтак дотримався строку пред`явлення вимог до спадкоємців – відповідачів у справі.
Проте з таким висновком колегія суддів погодитися не може, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, що згідно з п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11378053000 від 30 липня 2008 року, з укладенням додаткової угоди №1 від 30 жовтня 2009 року, відповідно до яких позивач надав позичальнику ОСОБА_4 кредит (грошові кошти) в сумі 40 000,00 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повертати кредит та сплачувати проценти на умовах, визначених кредитним договором у строк не пізніше 29 червня 2028 року.
В забезпечення виконання кредитних зобов`язань на умовах договору іпотеки № 91203 від 13 липня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 , остання передала в іпотеку Банку квартиру загальною площею 67,80 кв.м, житловою - 39,70 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності згідно з договором купівлі-продажу ВКМ/№032989 від 30 липня 2008 року. Під час укладення договору іпотеки на вказану квартиру було накладено заборону на відчуження та зареєстроване обтяження іпотекою на користь АТ «УкрСиббанк».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції.
З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2013 року Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою, на підставі надісланої ПАТ «Укрсиббанк» претензії кредитора до спадкоємців померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , заведено спадкову справу за № 282/2013 року. 
Матеріалами даної спадкової справи підтверджується, що спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 прийняли відповідачі: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Мати померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та чоловік ОСОБА_6 заявами, наданими нотаріусу, відмовилися від прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру №53065838 від 23 серпня 2018 року.
Як вбачається з інформаційної довідки №134711750 від 17 серпня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , залишається зареєстрованим за ОСОБА_4 ..
Також встановлено, що на момент смерті ОСОБА_4 за кредитним договором №11378053000 від 30 липня 2008 року, з укладенням додаткової угоди №1 від 30 жовтня 2009 року, заборгованість станом на 29 березня 2019 року залишається непогашеною і становить 14 828,74 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості та сторонами не оспорюється.
Спадкування, як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Частиною четвертою зазначеної норми закону передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців є преклюзивними, їх сплив має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права).
Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені частинами другою і третьою цієї статті.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).
Враховуючи, що позивачу стало відомо про смерть позичальника ОСОБА_4 (07 листопада 2012 року) і 02 квітня 2013 року Банк звернувся до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з претензією щодо погашення суми заборгованості за кредитним договором спадкоємцями померлої ОСОБА_4 , колегія суддів вважає, що кредитором було дотримано норми статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення вимог до спадкоємців.
Однак судом першої інстанції не враховано наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 29 травня 2013 року ОСОБА_2 зверталася до позивача із заявою, в якій зазначала про смерть позичальника ОСОБА_4 , у зв`язку з чим погашення кредиту проходило з порушенням графіку обслуговування. З метою уникнення заборгованості просила банк надати всю необхідну інформацію щодо укладеного договору, стан погашення кредиту, інформацію про те, чи припинено нарахування відсотків у зв`язку зі смертю позичальника з 08 листопада 2012 року; залишок боргу по кредиту на дату направлення відповіді. 
Про отримання зазначеного листа АТ «Укрсиббанк» підтверджується вхідним штампом. 
Також з листів АТ «Укрсиббанк» від 15 березня 2013 року та 30 травня 2013 року, адресованих ОСОБА_2 за адресою по АДРЕСА_1 , вбачається, що представництво Банку висловлювало співчуття ОСОБА_2 з приводу невиправної втрати. 
В матеріалах справи містяться заяви відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Першої нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 ..
Крім того, наданим позивачем розрахунком заборгованості підтверджується, що в період з 12 червня 2013 року по 27 грудня 2013 року по укладеному між позивачем та ОСОБА_4 кредитному договору, сплачено кошти на загальну суму 4 052 доларів США.
Отже, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як спадкоємці після смерті ОСОБА_4 , своїми діями фактично виконали визначений частиною 1 статті 1281 ЦК обов`язок щодо повідомлення кредитора спадкодавця про відкриття спадщини.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
За таких обставин, оскільки у травні 2013 року позивачу було достеменно відомо, що ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , він не був позбавлений права звернутися до неї з позовом про стягнення заборгованості і під час судового розгляду з`ясувати інших можливих спадкоємців позичальника, однак з позовом звернувся лише в квітні 2019 року, тобто з пропуском встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності для звернення до суду.
З огляду на викладене, безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач дізнався про наявність спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , під час розгляду Шевченківським районним судом м. Чернівці справи за заявою АТ «УкрСиббанк» про визнання спадщини відумерлою.
Дізнавшись про смерть боржника та про його спадкоємців й пред`явивши вимогу через нотаріуса у порядку, визначеному статтею 1281 ЦК України, у квітні  2013 року, банк мав право звернутися до суду з позовом до спадкоємців боржника, проте подав такий позов тільки у квітні 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку загальної позовної давності та не заявляв про поважні причини пропуску такого строку.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції підтверджуються наявними у справі доказами (зокрема, змістом листів-вимог банку, надісланих нотаріальній конторі та листів, надісланих спадкоємцю померлої, листами спадкоємця Банку та заявами спадкоємців до нотаріальної контори про прийняття спадщини та інш.), які у своїй сукупності спростовують доводи позивача та висновок суду про відсутність у кредитора інформації про осіб, які прийняли спадщину та мають обов`язок погашення спірної заборгованості в порядку статті 1281 ЦК України.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи положення зазначеної норми процесуального закону, норми матеріального права, фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. У разі відмови у позові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 16 квітня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору у розмірі 9 091,45 грн.  
З урахуванням того, що судовий збір за подання апеляційної скарги був відстрочений, 9 091,45 грн підлягає стягненню з АТ «УкрСиббанк» в дохід держави. 
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 березня 2020 року скасувати.
У позові Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» рахунок № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві «Укрсиббанк», МФО 351005, код 09807750 (юридична адреса: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) в дохід держави (отримувач коштів: Чернівецьке УК/м.Чернiвцi/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37978173, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA308999980313111206080024002, код класифікації доходів бюджету: 22030101) 9 091 (дев`ять тисяч дев`яносто одну) гривню 45 копійок судового збору за перегляд справи апеляційним судом.
 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 червня 2020 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                                 І.Н. Лисак 

                                                                       І.Б. Перепелюк