УХВАЛА

15 червня 2020 року 
Київ
справа №826/22643/15
адміністративне провадження №К/9901/11512/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,
суддів - Гончарової І.А., Хохуляка В.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року
у справі № 826/22643/15
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь-Інвест"
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві    
про    визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:
24 квітня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 826/22643/15.
04 травня 2020 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу податкового органу залишено без руху у зв`язку з необхідністю надати обґрунтоване клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та навести  підстави, з яких подається касаційна скарга.
03 червня 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, якою уточнено підстави касаційного оскарження. Скаржником також подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Як на підставу подання касаційної скарги, контролюючий орган посилається на пункт 3 частини 4      статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначивши, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме питання застосування пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України у відносинах, які характеризуються такими складними та подібними обставинами.
Суд звертає увагу податкового органу на тому що пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) складався з 17 абзаців, кожен з яких регулює конкретні правовідносини (питання) щодо реєстрації податкової накладної.
Посилання на пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України без посилання на абзац є недоречним, з огляду на те, що зазначена норма неодноразово була предметом правозастування Верховним Судом.
Окрім того, як основна касаційна скарга, так і уточнення касаційна скарга зводиться до того, що податковий орган не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій за результатами оцінки доказів, що знаходиться за межами касаційного перегляду.
Посилання податкового органу на висновок Вищого адміністративного суду України від 23 червня 2014 року у справі №2а/17641/12/26/70, оскільки підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а не Вищого адміністративного суду України.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої      статті 328 цього Кодексу     в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
В касаційній скарзі відповідач наголошує на тому, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без врахування висновку застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №826/14489/16, при цьому скаржником не зазначено, яку саме норму права застосовано без врахування висновку Верховного Суду та не доведено подібність правовідносин.
Відповідно до частини четвертої      статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України     підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою      статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої        статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України     у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)      статтею 328 цього Кодексу     підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої      статті 328 цього Кодексу     в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої      статті 328 цього Кодексу передбачає зазначення   в касаційній скарзі обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої      статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України     (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій      статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень      Кодексу адміністративного судочинства України     дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій      статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої      статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України     як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.            
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги, з урахуванням її оновлення встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою      статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України     підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
При цьому, з урахуванням змін до        Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених     законом     підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Варто зазначити, що відповідно до приписів      статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України     учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального     закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених     Кодексу адміністративного судочиства України     підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Станом на 15 червня 2020 року скаржник не усунув зазначені в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 травня 2020 року недоліки касаційної скарги, тому вона вважається неподаною і підлягає поверненню.
Керуючись частиною другою, частиною п`ятою статті  332, пунктом 1 частини четвертої статті  169 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі №826/22643/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь-Інвест" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві     про    визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення -    повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному      статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Р.Ф. Ханова
Судді                                                                                                    І.А. Гончарова
                                                                                                          В.В. Хохуляк