ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 465/4642/15-а
адміністративне провадження № К/9901/18272/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова
про визнання протиправними дій
за касаційною скаргою Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.  Львова
на постанову Франківського районного суду міста Львова від 19 травня 2017 року (прийняту у складі головуючого судді Мигаль Г.П.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року (постановлену у складі колегії: головуючого судді Старунського Д.М., суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.),
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
10 липня 2017 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова (далі також - відповідач), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог від 9 листопада 2016 року та 25 квітня 2017 року, просив: 
визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.  Львова щодо невиплати йому доплати до пенсії, як реабілітованому громадянину України у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі -  Закон №1788-XII), виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV); 
зобов`язати відповідача щомісячно виплачувати позивачу до пенсії з 30 травня 2013 року підвищення, як реабілітованому громадянину України, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону №1058-IV - з 30 травня 2013 року 447 грн на місяць, з 1 грудня 2013 року - 474,50 грн на місяць, а з 1 грудня 2015 року - 537 грн на місяць; 
постановити рішення про встановлення факту, яким визнати ОСОБА_1 особою, потерпілою від політичних репресій, необґрунтовано підданою покаранню і такою, що реабілітована на підставі статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій» від 17 квітня 1991 року №962-XII (далі - Закон №962-XII) та постановити рішення суду, яким прирівняти його до осіб, які потерпіли від політичних репресій і необґрунтовано піддані покаранню, що передбачено статтею 1 Закону №962-XII та визнати його право на отримання статусу, передбаченого статтею 1 Закону №962-XII.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 19 травня 2017 року закрито провадження в частині позовних вимог про визнання ОСОБА_1 особою, потерпілою від політичних репресій, необґрунтовано підданою покаранню і такою, що реабілітована на підставі статті 1 Закону №962-XII відповідно до уточнення позовних вимог від 9 листопада 2016 року та від 25 квітня 2016 року.
Постановою Франківського районного суду міста Львова від 19 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року, адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Залізничне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити перерахунок і проводити виплату - підвищення до пенсії позивачу ОСОБА_1 як члену сім`ї реабілітованого громадянина у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону №1058-IV щомісячно, починаючи з 1 липня 2015 року та без обмеження строку. В решті позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, виходив з того, що позивач є сином громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, відповідно до статті 1 Закону №962-XII та відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII має право на підвищення до пенсії у розмірі - 25 процентів мінімальної пенсії за віком. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій невірно застосували положення пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII, та дійшли помилкових висновків про те, що позивач має право на підвищення до пенсії у розмірі - 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Позиція інших учасників справи
16 листопада 2017 року до суду надійшли заперечення позивача на касаційну скаргу відповідача, в яких зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №465/4642/15-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15  грудня  2017  року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Суддя-доповідач ухвалою від 22 червня 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу №465/4642/15-а та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 23 червня 2020 року.
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого позивач має пільги і компенсації відповідно до Закону №962-XII.
25 червня 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова з заявою про призначення йому підвищення до пенсії, як реабілітованому громадянину України від політичних репресій на підставі статті 1 Закону №962-XII та відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.
Листом Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.  Львова від 2 липня 2015 року № 102-3/8 позивачу відмовлено у такому перерахунку пенсії.
Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно довідки №13/7461-90 від 28 січня 1992 року, виданої Прокуратурою Львівської області громадянка ОСОБА_4 , а після шлюбу ОСОБА_3 , 1927 року народження, уродженка с. Улично, Дрогобицького району, засуджена 13 вересня 1946 року вироком Дрогобицького обласного суду за частиною першою статті 54-10 КК УРСР до 7 років позбавлення волі в ВТТ, заарештована 15 лютого 1946 року та звільнена 15 лютого 1953 року.
На підставі статті 1 Закону №962-XII ОСОБА_3 реабілітовано з поверненням конфіскованого майна, або його вартості.
Відповідно до листа №1-1298 від 18 травня 1992 року Президією Закарпатського обласного суду від 6 лютого 1992 року ОСОБА_2 засудженого за частиною другою статті 54-10 КК УРСР, реабілітовано на підставі статті 1 Закону №962-XII.
Згідно довідки №01КР-вих-50 від 30 січня 2013 року, виданої Комісією з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій Львівської обласної ради, ОСОБА_1 визначено таким, що зазнав необґрунтованих політичних репресій, примусово засланий у 1950 році в сталінські табори разом з матір`ю та на підставі статті 3 Закону №962-XII ОСОБА_1 - реабілітований.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Франківського районного суду міста Львова від 19 травня 2017 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року відповідають, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі №962-XII, дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.
Статтею 1 Закону №962-XII встановлено, що реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.
Крім того, реабілітованими визнаються також громадян, засуджені за: антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року «Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР»; поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України; порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.
Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами. Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до статті 6 Закону №962-XII реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.
Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII призначені пенсії підвищуються: громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані - на 50%, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25% мінімальної пенсії за віком.
Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач згідно довідки №01КР-вих-50 від 30 січня 2013 року, виданої Комісією з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій Львівської обласної ради, визнано таким, що зазнав необґрунтованих політичних репресій - примусово засланий у 1950 році в сталінські табори разом з матір`ю.
Факт репресії встановлено рішенням Львівської обласної комісії з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій від 25 січня 2013 року.
На підставі статті 3 Закону №962-ХІІ ОСОБА_1 - реабілітований.
Таким чином, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є членом сім`ї реабілітованих, а відтак має право на підвищення до пенсії у розмірі - 25 процентів мінімальної пенсії за віком. 
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позову  ОСОБА_1 до Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.  Львова про визнання протиправними дій.
Висновки суду у цій постанові узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах 6 лютого 2019 року у справі № 446/1848/16-а, від 14 лютого 2019 року у справі №345/1416/17, від 15 серпня 2019 року у справі №446/1567/16-а, від 24 жовтня 2019 року у справі №446/1526/16-а та від 31 жовтня 2019 року у справі №442/6456/17.
Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій невірно застосували до спірних правовідносин положення пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII не знайшли свого підтвердження.
Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова залишити без задоволення.
Постанову Франківського районного суду міста Львова від 19 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                 Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          І.В. Желєзний 
                                                                                          Н.В. Коваленко