ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №578/262/20 
Номер провадження 22-ц/816/1366/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
сторони:
позивач – АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 04 травня 2020 року, в складі судді Басової В.І., ухвалене у м. Краснопілля, 

                                                                     в с т а н о в и в:  

27 лютого 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 листопада 2011 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, станом на 20 січня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 60128,54 грн, з яких: 35325,20 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9360,84 грн – заборгованість за простроченими відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, 12103,84 грн – пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн – штраф (фіксована частина), 2839,45 грн – штраф (процентна складова),  яку банк просив стягнути на свою користь. 

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 04 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.   
Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.
Зазначає, що під час підписання анкети-заяви відповідач уклав договір приєднання, ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку щодо умов кредитування, витяг з яких був наданий суду першої інстанції разом з розрахунком заборгованості за кредитним договором. Вважає передчасним висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про розмір процентної ставки та штрафів, оскільки разом із заявою-анкетою відповідачем було підписано довідку про умови кредитування, в якій сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору: визначили розмір процентної ставки, порядок та строк погашення кредиту, розмір штрафів за порушення зобов`язань, однак судом першої інстанції ця довідка не досліджена, їй не надана правова оцінка як доказу у справі.
Доводить, що відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про неукладеність договору. 
Вважає, що за обставин неповернення відповідачем наданого банком кредиту, суд не мав підстав для відмови у стягненні тіла кредиту та відсотків, нарахованих  на підставі ст. 625 ЦК України. 
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надійшов.  
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову 60128,54 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. 

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2010 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту (а.с. 13).
Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне: «заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Я зобов`язуюся виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.
Тип кредитної картки, її номер, термін дії, або інші умови кредитування в анкеті-заяві не зазначено, вказана сума бажаного кредитного ліміту – 2500 грн.
До кредитного договору банк додав умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписані (а.с. 15-29).
Згідно з розрахунком позивача, станом на 20 січня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 60128,54 грн, з яких: 35325,20 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9360,84 грн – заборгованість за простроченими відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, 12103,84 грн – пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн – штраф (фіксована частина), 2839,45 грн – штраф (процентна складова) та вказано про відсутність заборгованості за поточним тілом кредиту (а.с. 6-12).
Відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що до правовідносин між сторонами не можливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України про укладення договору приєднання, оскільки при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не було дотримано вимог про повідомлення споживача про умови кредитування, не узгоджено саме тих умов, які банк вважав узгодженими, чим на відповідача покладено невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. 
Встановивши, що підписана сторонами анкета-заява від 12 листопада 2010 року не містить строку повернення кредиту, а заборгованість за простроченим тілом кредиту – це заборгованість за тілом кредиту, строк слати якого минув, - частина використаного кредитного ліміту, що повинна бути погашена клієнтом станом на конкретну дату, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність, необґрунтованість та відсутність правових підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту. 
Проте, з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного. 

Підставами позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, та стягнення заборгованості за тілом кредиту, простроченими відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, визначеними відповідно до вказаних умов та правил,  а також тарифів банку, пені та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Як передбачено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У заяві позичальника від 12 листопада 2010 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, пеню, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на заяву позичальника, витяг з тарифів банку, витяг з умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору (а.с. 2-4).
Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено строк кредиту 20 років (п.2.1.1.2.4.), термін позовної давності щодо вимог банку з повернення кредиту – 15 років (п. 1.1.6.4.), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої  договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин (30 листопада 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (30 січня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Що стосується вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами кредитний договір від 12 листопада 2010 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак ця обставина не спростовує факти отримання відповідачем кредитних кошті.  
Так, в анкеті-заяві від 12 листопада 2010 року позичальником вказана сума бажаного кредитного ліміту 2500 грн (а.с. 13).
За даними довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на підставі вказаного кредитного договору б/н відповідач 12 листопада 2010 року отримала кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії картки до 06.2014 року, в подальшому 28 серпня 2014 року отримала кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 04.2018 року (а.с. 77).   
Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , кредитний ліміт за її карткою станом на 23 квітня 2013 року збільшено до 8000 грн (а.с. 78).  
За даними виписки про рух коштів по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 12 листопада 2010 року по 04 квітня 2020 року вбачається, що позичальник користувалася кредитними коштами шляхом зняття готівки та безготівкового розрахунку, здійснювала повернення кредитних коштів (а.с. 64-76).
Із наданих банком розрахунків заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_1 з листопада 2010 року користувалася кредитним коштами та до 23 червня 2016 року вносила кошти на погашення заборгованості, однак з липня 2016 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором.
Так, з липня 2016 року витрати відповідачем кредитних коштів склали 24478 грн 12 коп (3-я колонка розрахунку), при цьому в цей період ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитом було внесено кошти на загальну суму 21146 грн 11 коп (21-ша колонка розрахунку), які були спрямовані банком на погашення заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту та пені (а.с. 9-12).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку повернуті не в повному обсязі, права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь банку отриманих, але не повернутих кредитних коштів, у даному випадку заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3332 грн 01 коп (24478 грн 12 коп – 21146 грн 11 коп), а не у розмірі 35325 грн 20 коп, як просив банк, оскільки в цю суму позивач включив і частину заборгованості за кредитом, нараховану до 23 червня 2016 року, яка була сплачена відповідачем.
Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 1, 3, 4  ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стягнення з ОСОБА_1 3332 грн 01 коп заборгованості за простроченим тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 12 листопада 2010 року.

Стосовно вимог позивача в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України, колегія суддів зазначає, що позивач не довів обґрунтованість цих вимог пред`явленого позову.
Позовні вимоги в цій частині мотивовані банком посиланням на п 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, положеннями якого встановлено домовленість сторін про розмір процентів, які нараховуються на прострочену суму заборгованості для різних видів кредитних карт у порядку ст. 625 ЦК України, однак наданий суду витяг з умов такого пункту не містить, та за відсутності доказів погодження цих умов та правил надання банківських послуг з позичальником, підстави для покладення на відповідача такої відповідальності відсутні.
Крім того, банком суду першої інстанції наданий розрахунок заборгованості, який складається з трьох розрахунків: за період з 12 листопада 2010 року по 31 серпня 2015 року, з 01 серпня 2015 року по 30 вересня 2019 року та з 01 жовтня 2019 року по 20 січня 2020 року. Вказані розрахунки викладені у формі таблиць, у кожній з яких відображені різні складові, що позбавляє суд можливості перевірити порядок та умови нарахування заборгованості за відсотками. 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Іншого розрахунку заборгованості за кредитом позивачем суду не надано, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначити чи перевірити розмір заявленої АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками, оскільки тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладено саме на позивача, який не виконав свого обов`язку із доведення вказаних обставин.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на довідку про умови кредитування, як на підставу для стягнення штрафів за порушення зобов`язань, оскільки позивач у позовній заяві на такий доказ не посилався, така довідка не була предметом дослідження у суді першої інстанції.  
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що сплата штрафів передбачена довідкою про умови кредитування, в силу положень ч. 3, ч. 6 ст. 367 ЦПК України, знаходяться поза межами розгляду справи апеляційним судом.  

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову та апеляційної скарги на 5,54% (3332,01 грн (сума задоволених вимог) х 100% / 60128,54 грн (ціна позову)), з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає компенсації 116,45 грн (2102 грн (сума судового збору, яка підлягала сплаті при подачі позову) х 5,54%  / 100%) у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову та 174,67 грн (3153 грн х 5,54% / 100%) у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.  
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись  ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374,  п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст.  381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 
                                     
                                                п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 04 травня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту та прийняти в цій частині постанову.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12 листопада 2010 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 3332 (три тисячі триста тридцять дві) гривні 01 копійку заборгованості за кредитним договором б/н від 12 листопада 2010 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 116,45 грн компенсації судового збору за подання позову та 174,67 грн компенсації судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                         О.Ю. Кононенко

Судді:                                                                                                      В.І. Криворотенко

                                                                                                                 О.І. Собина