Номер провадження: 22-ц/813/3389/20 
Номер справи місцевого суду: 523/15352/18
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                                Сегеди С.М.,
суддів:                                Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю:
секретаря                                Ющак А.Ю.,
представника ОСОБА_1 – адвоката Тищенка С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2019 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», на дії, рішення головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міхновича Миколи Олександровича,

                                встановив:

01 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії, рішення головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міхновича М.О. (далі – головний державний виконавець Міхнович М.О.).
Скарга обґрунтована тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 червня 2012р. було задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк», в особі «Одеської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» (далі – ПАТ «ВТБ Банк»), до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нежилу виробничо-складську будівлю АДРЕСА_1 з метою задоволення вимог ПАТ «ВТБ Банк» в сумі 1668370,74 грн. шляхом проведення публічних торгів. 
На виконання вказаного рішення банку видано виконавчий лист, на підставі якого 30.05.2017р. державним виконавцем Міхновичем М.О. відкрито виконавче провадження ВП № 54023519 про стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 1 109 522 грн. 74 коп. (а.с.12).
У зв`язку з тим, що головний державний виконавець Міхнович М.О. змінив резолютивну частину рішення в постанові про відкриття виконавчого провадження, здійснив заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які не встановлені виконавчим документом, ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірними та скасувати постанови: 
про відкриття виконавчого провадження ВП №54023519 від 30.05.2017р.; 
про стягнення виконавчого збору ВП № 54023519 від 30.05.2018р.; 
про стягнення витрат виконавчого провадження ВП № 54023519 від 05.12.2018р.; 
про закінчення виконавчого провадження ВП № 54023519 від 05.12.2018р.; 
про відкриття виконавчого провадження № 57856707 щодо стягнення витрат виконавчого провадження; 
про відкриття виконавчого провадження № 578565510 від 06 грудня 2018р. щодо стягнення виконавчого збору; 
про арешт майна боржника по виконавчими провадженнями ВП № 54023519, ВП №578565510, ВП №57856707, а також зняти інші арешти/заборони, що були накладені на все майно боржника (рухоме та нерухоме майно), тощо. 
Крім того ОСОБА_1 зазначила, що ніякі кошти на погашення вимог банку не вносила, а тому дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження являються неправомірними.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2019 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.
Скасовано постанови головного державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Міхновича М.О. по виконавчому провадженню ВП № 54023519:
про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2017р.,
про стягнення виконавчого збору від 30.05.2017р., 
про розшук майна боржника від 30.05.2017р., 
про арешт майна боржника від 30.05.2017р., 
про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 05.12.2018р., 
про закінчення виконавчого провадження від 05.12.2018р., в частині зазначення одного реквізиту, а саме резолютивної частини виконавчого листа № 1527/2-5220/11.

В задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн.
Стягнуто з Першого Суворовського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2019 року, та постановлення нової, якою задовольнити її скаргу на дії, рішення головного державного виконавця Міхновича М.О. від 21.12.2018 року у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 червня 2012 року (а.с. 7-10) було задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 05.03.2008р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу під реєстровим номером №1167, а саме на нежилу виробничо-складську будівлю, загальною площею 708,2 кв.м, та складається з літери «А» - нежила виробничо-складська будівля, що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності (серія ЯЯЯ № 257621), виданого 15 серпня 2005р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі розпорядження Суворовської РА ОМР від 28.03.2005р. №2 308р та від 29.07.2005р. № 747р.
Вказане судове рішення було ухвалено з метою задоволення вимог ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором № 01/08 від 05.03.2008р. в сумі 1668370,74 грн., з яких: сума основного кредиту у розмирі 558 848 гривень, заборгованість зі сплати процентів у розмірі 336 134 гривень 75 копійок, суму штрафних санкцій, нарахованих на прострочену суму процентів згідно п. 9.2. кредитного договору у розмірі 76808 гривень 02 копійки; суму штрафних санкцій, нарахованих на прострочену суму кредиту згідно до п. 9.1. кредитного договору у розмірі 493934 гривень 09 копійок, З % річних на основу суму заборгованості за кредитом у розмірі 49393 гривні 41 копійка, З % річних на суму заборгованості зі сплати відсотків за кредитом у розмірі 14 314 гривень 80 копійок; суму інфляційних нарахувань на прострочену суму кредиту у розмірі 115670 гривень 63 копійки, шляхом проведення публічних торгів.

На виконання вказаного судового рішення, 22.05.2013р. ПАТ «ВТБ Банк» отримав в  Суворовському районному суді м. Одеси відповідний виконавчий лист (а.с. 106-107).
13.05.2017р. позивач - ПАТ «ВТБ Банк» подав до Суворовського районного відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, правонаступником якого являється Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області, заяву про відкриття виконавчого провадження, у якій вказав вимогу про стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 1 109 522 грн. 74 коп., оскільки частина коштів була погашена (а.с. 35-36).
30 травня 2017 року державний виконавець Суворовського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Міхнович М.О. самостійно, без належних на те правових підстав, змінив резолютивну частину рішення.
Тобто, не звертаючись до суду, протиправно змінив порядок виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 червня 2012 року та виніс незаконну постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54023519 з формулюванням: «стягнення коштів», про що не зазначено у вищевказаному виконавчому листі, та що є грубим порушенням законодавства (а.с. 108).
Апеляційний суд зазначає, що Суворовським районним судом м. Одеси 22.05.2013 року видано виконавчий лист, у якому було зазначено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, який вказаний вище, шляхом проведення публічних торгів.

Крім того 30.05.2017р. державний виконавець по даному виконавчому провадженню виніс постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 110952,27грн., про розшук її майна, про арешт її майна.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів зазначає, що згідно п. 7 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити, зокрема поміж іншого, назву виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа.
Відповідно до ч. 5 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.
Однак, зі змісту постанов по виконавчому провадженню ВП № 54023519, вбачається, що державний виконавець неправильно зазначив резолютивну частину виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_1 на корись ПАТ «ВТБ Банк» грошової суми 1109522,74 грн., тоді як згідно зазначеного виконавчого листа № 1527/2-5220/11 слід було звернути стягнення на іпотечне майно з метою задоволення вимог банку.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Крім того, виходячи з аналізу статей 5, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження» слід дійти висновку про те, що діючим законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати строки подачі виконавчого документу, резолютивну частину судового рішення, суму заборгованості, порядок виконання рішення, а тому підстав для відкриття провадження щодо стягнення суми заборгованості у державного виконавця не було.

Однак суд першої інстанції не врахував цих вимог законодавства України та ЗУ «Про виконавче провадження» та фактично залишив це без уваги, не надаючи вірної правової оцінки діяльності державного виконавця.

Як вбачається із виконавчого провадження, 05.12.2018р. державним виконавцем винесено постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 219грн., про закінчення виконавче провадження ВП № 54023519, у зв`язку із задоволенням вимог стягувача, виведено в окремі виконавчі провадження вказані постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.
06.12.2018р. відкрито виконавче провадження ВП 57856707 про стягнення вказаних витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 219грн., накладено арешт на все майно ОСОБА_1 .
Крім того, 06.12.2018р. відкрито виконавче провадження ВП 57856510 про стягнення зазначеного вище виконавчого збору в сумі 110952,27грн., накладено арешт на все майно боржника, оголошено в розшук авто боржника.
13.12.2018р. по ВП 57856510 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку боржника, звернено стягнення на доходи ОСОБА_1 
03.01.2019р. по даному виконавчому провадженні оголошено в розшук авто ОСОБА_1 .
Однак, в матеріалах справи відсутня заява стягувача, докази перерахунку боржником цих коштів, взагалі будь-які належні докази на підтвердження обставин щодо проведення будь-яких торгів, тому з яких підстав виконавець закінчив виконавче провадження, матеріали справи відомостей не містять.

У відповідності ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Разом з тим, судом першої інстанції не було в достатній мірі враховано, що у виконавчому документі зазначене виконання рішення шляхом проведення публічних торгів, однак у матеріалах виконавчого провадження відсутні дані про їх проведення.
Також в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які заяви, звернення, які б підтверджували інформацію про виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 червня 2012 року.  
У зв`язку з викладеним, колегія суддів зазначає, що державним виконавцем порушено вимоги ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язань діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Державний виконавець не дотримався вимог Конституції, вимог ЗУ «Про виконавче провадження», а тому суд першої інстанції повинен був визнати його дії незаконними.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, районний суд першої інстанції не врахував положення ст. 263, 450, 451 ЦПК України, практику Верховного Суду, практику ЄСПЛ, ЗУ «Про виконавче провадження», взагалі не врахував наявні істотні обставини, що мають братися судом до уваги при розгляді скарг на дії державного виконавця, чим порушив норми матеріального та процесуального права, застосував закон, який не підлягає застосуванню.
Судом застосовано ЗУ «Про іпотеку», хоча питання полягало в незаконних діях державного виконавця, який замість організації прилюдних торгів, самостійно вирішив стягнути на користь ПАТ «ВТБ Банк» суму кредитної заборгованості, ігноруючи те, що суд у своєму рішенні не вказав про це.
Тобто, державний виконавець самостійно змінив порядок виконання судового рішення, фактично змінив резолютивну частину рішення, що категорично заборонено.

Таких правових позицій дотримувався в своїй практиці Верховний Суд України у постановах від 13 вересня 2017 року по справі № 556/1838/15-ц, від 28 вересня 2016 року по справі № 761/33822/15-ц, а також Верховний Суд по справам № 61-29076св18, № 6-1445цс17, згідно яких державний виконавець повинен чітко виконувати свої обов`язки в межах винесеного судом рішення (його резолютивної частини), не має права змінювати розмір заборгованості, порядок виконання рішення.
Таким чином, враховуючи, що державний виконавець при винесенні постанови від 30.05.2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 54023519 (а.с.12), помилково виходив із того, що за змістом виконавчого листа від 25 червня 2012 року (а.с.11) до стягнення з ОСОБА_1 на корись ПАТ «ВТБ Банк» належить грошова сума 1109522,74 грн., що не було передбачено ні ухваленим судовим рішенням (а.с.7-10), ні вказаним виконавчим листом, то дії державного виконавця та всі дії, проведені після незаконного відкриття виконавчого провадження, є недійсними, а винесені постанови в межах вказаного виконавчого провадження, підлягають скасуванню.
Зазначених обставин не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і прийняти постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 384,20 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2019 року скасувати і прийняти постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Визнати неправомірними та скасувати постанови головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міхновича Миколи Олександровича:
-про відкриття виконавчого провадження ВП №54023519 від 30.05.2017р.; 
-про стягнення виконавчого збору ВП № 54023519 від 30.05.2018р.; 
-про стягнення витрат виконавчого провадження ВП № 54023519 від 05.12.2018р.; 
-про закінчення виконавчого провадження ВП № 54023519 від 05.12.2018р.; 
-про відкриття виконавчого провадження № 57856707 щодо стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі – 219 грн.;
-про відкриття виконавчого провадження № 5785655109 від 06 грудня 2018 року про стягнення виконавчого збору у розмірі – 110952,27 грн.
Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міхновича Миколи Олександровича та скасувати постанови про арешт майна боржника по виконавчим провадженням ВП № 54023519, ВП № 578565510, ВП № 57856707.
Зняти інші арешти/заборони, що були накладені, все майно боржника (рухоме та нерухоме майно), тощо, в рамках вказаних виконавчих проваджень.
Стягнути з Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 40 копійок).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

У зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_2 у відрядженні, повне судове рішення складено 10.03.2020 року. 

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра