ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5096/20 Справа № 201/840/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Черкас Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2  на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій, повернення суми передплати, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій, повернення суми передплати, відшкодування моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він уклав з відповідачем договір-замовлення від 05 липня 2019 року про встановлення пам`ятника на могилу дружини ОСОБА_4 , термін виготовлення - один місяць. Він вніс передплату за замовлення в сумі 13 000 грн. Замовлення відповідач виконав частково в липні 2019 року, прибрав з могили дерев`яний хрест з табличкою, встановив постамент (тумбу) для майбутнього пам`ятника, оплатив з грошей позивача і отримав необхідні складові частини, у тому числі великий портрет дружини у "склі", забетонував на місці земляного пагорба майданчик, поклав навколо могили білу тротуарну плитку. У кінці липня 2019 року відповідач виконувати замовлення припинив, заявивши, що замовлення є незаконним, оскільки позивач не вправі ставити пам`ятник на могилу дружини. Відповідач договір не виконав, на неодноразові вимоги позивача про завершення роботи не відреагував. Він вимагав виконання роботи, подавав скарги у різні органи, повідомив відповідачеві, що передплату назад не візьме, якщо той намагатиметься її повернути. Відповідач 20 грудня 2019 року поштовим переказом повернув передплату в сумі 13 000 грн., але він отримувати гроші відмовився. Одночасно з повідомленням про переказ коштів він отримав від відповідача цінний лист з копією відповідної поштової квитанції та опис вкладення (докази повернення передплати), що свідчить про відмову відповідача виконувати замовлення. ОСОБА_1 посилається на те, що договір не визнаний судом недійсним, він не вимагав його розірвання і повернення передплати, а тому твердження відповідача про те, що договір є протиправним, у зв`язку із чим не підлягає виконанню знаходиться поза межами компетенції відповідача, а дії відповідача є шахрайськими. Вважає, що твердженнями відповідача (про незаконність договору), відмовою виконати договір та поверненням передплати йому заподіяна моральна шкода, яка виражається у душевних стражданнях від того, що могила дружини знаходиться у неприглядному стані. На підставі викладеного позивач просив суд визнати неправомірними такі дії відповідача як: неодноразові твердження (усні й письмові), що замовлення від 05 липня 2019 року є незаконним, оскільки знаходиться поза межами компетенції відповідача і не може бути виконане; повернення всієї суми передоплати, а також просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 7 000 грн. + 50 грн. за кожний наступних день, починаючи з дати звернення до суду і до винесення рішення.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій, повернення суми передплати, відшкодування моральної шкоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 27 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_2 просить рішення суду від 27 лютого 2020 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду висновок викладений в 29 абзаці, а саме: "Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що підставою відмови від виконання ним договору може бути те, що замовником послуг з установлення намогильних споруд може бути лише користувач місця поховання (місця родинного поховання), оскільки означене Законом України "Про поховання та похоронну справу" не передбачено, а норми, на які відповідач посилається стосуються організація місць поховань (розділ ІІІ Закону). Твердження відповідача про те, що він не має право на укладення договору із родичем померлого суперечить свободі договору, передбаченого ст. 627 ЦК України, згідно із якою відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості", посилаючись на порушення судом норм матеріального права.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року було задоволено клопотання ОСОБА_3 . Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій, повернення суми передплати, відшкодування моральної шкоди в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 (а.с.99, 100).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.
       Згідно з ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
       Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. 
       Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
       Положеннями ч. 12 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов`язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов`язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини.
       Згідно з ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
       Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
       Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається 05 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 уклав з ФОП ОСОБА_2 договір на виготовлення, продаж та встановлення надмогильної споруди на могилі померлої дружини - ОСОБА_4 у вигляді замовлення від 05 липня 2019 року. Вартість послуг становить 26 500 грн. (а.с.4, 46).
       ФОП ОСОБА_2 прийняв від замовника ОСОБА_1 передплату в сумі 13 000 грн. (7800 грн. + 5200 грн.) (а.с. 4).
       Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 син померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_3 надав ФОП ОСОБА_2 свідоцтво про поховання серії НОМЕР_1 , видане йому - ОСОБА_3 , як користувачеві місця АДРЕСА_1 у ряду № 1 на ділянці НОМЕР_6 , де поховано 20 березня 2017 року ОСОБА_4 , реєстраційний номер поховання № НОМЕР_4 , книга № НОМЕР_5 , видане КП "Ритуальна служба" Дніпровської міської ради 20 березня 2017 року (а.с. 41).
       Відповідач зазначав, що особою, яка має право на замовлення послуги по виготовленню та встановленню пам`ятника на могилі померлої ОСОБА_4 є син померлої - ОСОБА_3 , який є користувачем місця поховання, на підставі ст.ст. 2, 6, 25 Закону України "Про поховання та похоронну справу", у зв`язку із чим не може виконувати це замовлення позивача у справі ОСОБА_1 і тому повернув позивачеві 20 грудня 2019 року отримані кошти в сумі 13 000 грн. поштовим переказом через "Укрпошту", а також одночасно 20 грудня 2019 року надіслав цінного листа з доказами повернення авансового платежу в розмірі 13000 грн. (а.с. 42-44).
       Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними такі дії відповідача як: неодноразові твердження (усні й письмові), що замовлення від 05 липня 2019 року є незаконним, оскільки знаходиться поза межами компетенції відповідача і не може бути виконане; повернення позивачу відповідачем всієї суми передоплати та відшкодування моральної шкоди (а.с. 2, 3).
       Відповідно до ч. 1. ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
       Статтею 5 ЦПК України визначені способи захисту, які застосовуються судом. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
       Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
       Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
       З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
       Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.         Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках..
       ЦК та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 ЦК, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою.
       Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.         Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.
       З урахуванням викладеного, обраний позивачем спосіб захисту не виповідає ні нормам ЦК України, ні положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вимоги позивача про: визнання неправомірними дій відповідача щодо неодноразових тверджень, що замовлення від 05 липня 2019 року є незаконним, оскільки знаходиться поза межами компетенції відповідача і не може бути виконане, не підлягають задоволенню через невірно обраний спосіб захисту права.
       Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо повернення суми передоплати, слід зазначити наступне.
       Відповідно до ст. 693 ЦК України, згідно із якою якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
       У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
       Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
       Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
       У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
       Стаття 653 ЦК України встановлює правові наслідки зміни або розірвання договору. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
       Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
       З матеріалів справи вбачається відповідач ФОП ОСОБА_2 повернув 20 грудня 2019 року отримані від позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 13 000 грн., що не заперечується позивачем (а.с.5).
       Таким чином, договір між сторонами було розірвано, оскільки він був укладений у формі замовлення шляхом попередньої оплати за послуги, у зв`язку із чим зобов`язання сторін припинилися на підставі ст. 653 ЦК України.
       Як вказує позивач, і відповідач цього не спростовує, замовлення виконане не було.
       Сам по собі факт повернення відповідачем позивачу попередньої оплати не суперечить вимогам ст.693 ЦК України, оскільки повернення суми попередньої оплати здійснюється у разі не передання товару у встановлений строк, тому вимоги позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо повернення йому відповідачем суми передоплати не підлягають задоволенню, оскільки такі дії не суперечать вимогам закону і договору.
       Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити, звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_1 також просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 7 000 грн. + 50 грн. за кожний наступних день, починаючи з дати звернення до суду і до винесення рішення.
       Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
       В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, від 31 березня 1995 року №4, роз`яснено, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
       Доказів на підтвердження порушень прав позивача з вини відповідача ФОП ОСОБА_2 , спричинення відповідачем моральної шкоди позивачем суду не надано, а тому суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. 
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності рішення суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
       Щодо стягнення із позивача на користь відповідача 1500 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу, слід зазначити положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
       Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
       З матеріалів справи вбачається відповідачу ФОП  ОСОБА_2  правнича допомога надавалася адвокатом Погрібною О.А., яка діє на підставі ордеру від 12 лютого 2020 року і укладеного договору №01 про надання професійної правничої допомоги між Адвокатським об`єднанням " ОСОБА_5 та ОСОБА_6 " від 01 листопада 2019 року (а.с.25-27).
       14 лютого 2020 року адвокат Погрібна О.А. ознайомилася з матеріалами справи, 19 лютого 2020 року підготувала і надала відзив на позов з попереднім орієнтованим розрахунком судових витрат, а також надавала додаткові клопотання(а.с.18, 20-24, 50-54).        Згідно з попереднім орієнтованим розрахунком судових витрат, загальна сума сплачених витрат на професійну правничу допомогу склала 1 500 грн. (а.с. 24).
       Адвокатом Погрібною О.А.  суду було надано копію  меморіального ордеру від 17 лютого 2020 року із зазначенням суми сплати у розмірі 1500 грн., в якому вказано призначення платежу: за професійну правничу допомогу за договором №01 від 01 листопада 2019 року за подачу відзиву на позов по справі №201/840/20 ОСОБА_2 (а.с.28).
       Однак, як вбачається із вказаного меморіального ордеру платником   ОСОБА_2   не зазначений. 
       Таким чином, матеріалами справи не підтверджується, що саме відповідачем було сплачено 1500 грн. адвокату  ОСОБА_7 витрат на професійну правничу допомогу, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов безпідставного висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 1500 грн. витрат на правничу допомогу.
       Стосовно доводів апеляційної скарги ФОП  ОСОБА_2 , в якій останній просив змінити рішення суду, виключивши з мотивувальної частини рішення суду висновок викладений в 29 абзаці, а саме: "Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що підставою відмови від виконання ним договору може бути те, що замовником послуг з установлення намогильних споруд може бути лише користувач місця поховання (місця родинного поховання), оскільки означене Законом України "Про поховання та похоронну справу" не передбачено, а норми, на які відповідач посилається стосуються організація місць поховань (розділ ІІІ Закону). Твердження відповідача про те, що він не має право на укладення договору із родичем померлого суперечить свободі договору, передбаченого ст. 627 ЦК України, згідно із якою відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості", слід зазначити, що вказане не впливає на правильність висновків рішення суду у даній справі. Суд прийняв до уваги, що між позивачем у справі ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_3 існує спір у зазначених відносинах. 
Доводи апеляційної скарги ФОП  ОСОБА_2 стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними. Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ФОП  ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП  ОСОБА_2 1500 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду  м.Дніпропетровська  від 27 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1  до фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2 , третя особа  ОСОБА_3  про визнання неправомірними дій, повернення суми передплати, відшкодування моральної шкоди - скасувати в частині стягнення з  ОСОБА_1   на користь фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2  1500 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя 
Судді