ПОСТАНОВА
Іменем України

25 березня 2020 року 
м. Київ
справа №752/18396/16-а
адміністративне провадження №К/9901/15394/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Тацій Л.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 752/18396/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Правобережне ОУ ПФУ) про зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 10.03.2017, ухвалену у складі головуючого судді Шкірая М.І. та 
ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Саприкіної І.В., суддів Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,  -
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ 
1. У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати Правобережне ОУ ПФУ розглянути його заяву від 04.10.2016 про призначення пенсії та прийняти рішення стосовно заявлених вимог.
Позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що жодним нормативно-правовим актом не визначено право та підстави для пенсійного органу відмовляти в розгляді його заяви про призначення пенсії. Навпаки, відповідач зобов`язаний був протягом 10 днів розглянути таку заяву та ухвалити відповідне рішення про призначення пенсії або про відмову в призначенні пенсії.
2. Голосіївський районний суд міста Києва постановою від 10.03.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017, відмовив у задоволенні позовних вимог.
3. 01.06.2017 ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 10.03.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017, ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог.
4.   Вищий адміністративний суд України ухвалою від 08.06.2017 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.
5.   15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України   (далі - КАС України) викладено в новій редакції.
6. Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
7. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).
8. Ухвалою судді Верховного Суду від 11.06.2019 прийнято зазначену справу до провадження.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
9. 04.10.2016 позивач звернувся до Правобережного ОУ ПФУ із заявою встановленого зразка та необхідними документами за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
Листом від 13.10.2016 № 32205/05 відповідач повідомив ОСОБА_1    про те, що розглядати його   заяву про   призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку по списку № 2 відповідно до Закону № 1788-ХІІ немає законних підстав.
Також суди встановили, що Правобережним ОУ ПФУ прийнято розпорядження від 13.10.2016 О/р № 32205/9, яким залишено без розгляду заяву позивача від 04.10.2016 про призначення йому пенсії за віком за списком № 2 з посиланням на те, що немає законних підстав розглядати цю заяву, оскільки станом на 04.10.2016 ОСОБА_1 виповнилось 63 роки, тому позивачу рекомендовано звернутись до територіального пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV та Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».  
Не погоджуючись із відмовою відповідача розглянути заяву про призначення пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ  
10. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що наданим відповідачем розпорядженням підтверджується, що заяву позивача розглянуто та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, тому пенсійний орган діяв в межах компетенції та у відповідності до вимог законодавства України, а право позивача на пенсійне забезпечення жодним чином не порушив.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту порушених прав та інтересів, не подано окремий позов щодо визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача призначити пенсію.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
11. Касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивував, зокрема тим, що відповідач відповідно до пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду  України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) за результатами розгляду його заяви про призначення пенсії повинен був ухвалити рішення про призначення пенсії чи  про відмову у її призначенні. При цьому позивач вказує на те, що суди попередніх інстанцій помилково оцінили розпорядження відповідача від 13.10.2016 № 32205/9 як відмову в призначенні пенсії, оскільки із змісту вказаного розпорядження видно, що пенсійний орган не знайшов законних підстав для розгляду його заяви про призначення пенсії за віком.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
12. Верховний Суд, враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, у відповідності до частини першої статті 341 КАС України [в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справі»; (далі - Закон № 460-IX)], виходить з наступного.
13. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Конституції України),  в якій визнається і діє принцип верховенства права; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод; кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 1,   3,   частина перша статті 8, стаття 21,   частини друга,   третя статті 22,   стаття 23,   частина перша статті 24,   частина перша статті 64   Основного Закону України).
14. Згідно із частиною  першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
15. Підпунктами 4, 23 частини першої Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 № 137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.
16. Отже, громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
17. У Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).
18. Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема  Законом  №1788-XII та Законом №1058-IV.
19. Законом № 1788-ХІІ визначено такі види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років (стаття 2 Закону                    № 1788-ХІІ). 
20.  Відповідно до Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9).
21. За загальним правилом, на час виникнення спірних відносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років (частина перша статті 26 Закону № 1058-IV).
22. Разом з цим, згідно із пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
23. Приписами пункту 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
При цьому, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788-ХІІ.
24. Пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників передбачена також статтею 114 Закону № 1058-IV.
25. З наведеного слідує, що порядок та процедура призначення пенсій, передбачених Законом № 1788-ХІІ  регламентується положеннями Закону № 1058-IV.
22. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що призначення пенсії за віком на пільгових умовах є додатковою соціальною гарантією для осіб, які, зокрема виконували певні професійні функції на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. Особливість цього виду пенсій полягає у зменшенні пенсійного віку, тобто, чим більший ступінь важкості та шкідливості умов праці, тим нижчий вік виходу на пенсію, а  також менші вимоги до стажу, необхідного для призначення пенсії, вищі розміри пенсій.
23. На думку колегії суддів, пенсія за віком на пільгових умовах призначається тоді, коли відсутні умови для призначення пенсії за віком на загальних підставах. Тому особі, яка має право на пенсію за віком не може бути призначена пенсія за віком на пільгових умовах, оскільки пенсія за віком і пенсія за віком на пільгових умовах є пенсіями одного й того ж виду, з тією лише різницею, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається у випадку відсутності у особи права на призначення пенсії за віком на загальних умовах.  
24. Водночас, відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи   уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
25. Частиною п`ятою статті  45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії територіальний орган Пенсійного фонду розглядає та не пізніше 10 днів з дня їх надходження та приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
26. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі (пункт 4.2 Порядку № 22-1).
27. При цьому, згідно із пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
28. Проаналізувавши наведені норми права, колегія суддів дійшла висновку про те, що реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний пенсійний орган в межах наданих йому повноважень та відповідно до пенсійного законодавства повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності, роз`яснювати такій особі її права, а також надавати строк для усунення вказаних недоліків. 
29. При цьому, з наведеного слідує також законодавче закріплення за територіальним органу Пенсійного фонду України  обов`язку не пізніше 10 днів з дня надходження документів про призначення (перерахунок) пенсії прийняти рішення про її призначення (перерахунок) або про відмову у такому призначенні (перерахунку) із направленням протягом 10 днів особі повідомлення про таке рішення із зазначенням причини відмови та порядку його оскарження.
30. Таким чином, у територіального пенсійного органу відсутні повноваження залишати без розгляду заяву про призначення пенсії. 
31. Як видно з розпорядження від 13.10.2016 о/р № 32205/05 відповідач залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 від 04.10.2016 про призначення йому пенсії, обмежившись лише перевіркою віку, якого досяг позивач.
32. На думку колегії суддів таке рішення не є рішенням про відмову в призначенні пенсії в розумінні частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV та пункту 4.7 Порядку       № 22-1, оскільки заява, подана позивачем про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за  списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ Правобережним ОУ ПФУ фактично не розглядалась у порядку визначеному законодавством, тому дії та розпорядження відповідача не можуть вважатися такими, що вчинені (прийняті) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
33. При цьому, відповідно до частин другої та третьої статті  11 КАС України (в редакції, яка діяла на час пред`явлення позову) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
34. Зокрема, згідно із пунктами 1 та 2  частини четвертої статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб`єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень (1); зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії (2).
35. У справі, яка розглядається, ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом просив зобов`язати Правобережне ОУ ПФУ розглянути його заяву від 04.10.2016 про призначення пенсії та прийняти рішення стосовно заявлених вимог.
Як видно із оскаржуваної постанови суду першої інстанції, представником відповідача лише в судовому засіданні було долучено до матеріалів справи розпорядження від 13.10.2016 О/р № 32205/9, яким залишено без розгляду зазначену вище заву позивача.
36. Колегія суддів вважає, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, що пов`язано з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може і зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів. 
37. З урахуванням наведеного, а також згідно із частиною другою статті 9   КАС України (в нині діючий редакції) відповідно до якої суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, на думку колегії суддів наявні підстави для захисту права позивача шляхом визнання протиправним розпорядження пенсійного органу про залишення без розгляду заяви позивача та відповідно, зобов`язання відповідача розглянути питання призначення позивачу пенсії за віком за його заявою від 04.10.2016 та доданими до неї документами.
38. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування судових рішень попередніх інстанцій та ухвалення нового рішення про задоволення позову із виходом за межі позовних вимог.
39. Відповідно до частини першої статті 351 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом № 460-IX) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
40. Згідно із частиною першою статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. 
41. У зв`язку із ліквідацією 27.04.2018 згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» Правобережного ОУ ПФУ, слід замінити останнє на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Керуючись статтями 52, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Замінити відповідача у справі № 752/18396/16-а на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. 
Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 10.03.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017 у справі №752/18396/16-а    скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Визнати протиправним розпорядження Правобережного об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.10.2016 року О/р № 32205/9 «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві  розглянути питання призначення ОСОБА_1 пенсії за віком за його заявою від 04.10.2016 та доданими до неї документами.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
А.І. Рибачук
А.Ю. Бучик 
 Л.В. Тацій ,
Судді Верховного Суду