Номер провадження: 22-ц/813/4640/20 
Номер справи місцевого суду: 494/338/19
Головуючий у першій інстанції Лебединський С. Й.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2020                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого - Сєвєрової Є.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Дрішлюка А.І.,
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Березівського районного суду Одеської області від 05 вересня 2019 року у складі судді Лебединського С.Й., 
в с т а н о в и в:

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01 лютого 2010 року у сумі 50 980,83 грн та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн. Також, позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач отримав кредит у розмірі 25 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, але своїх зобов`язань щодо його повернення не виконав. У зв`язку з чим в нього наявна заборгованість станом на 26.02.2019 у сумах: 17023,31 грн - за тілом кредиту, 6091,25 грн - за простроченим тілом кредиту, 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками, 24862,42 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 100,00 - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2403,85 грн - штраф (процентна складова).
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 05 вересня 2019 року позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення. 
Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, поклавши на відповідача судові витрати. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечував наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв. Договір складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг. Суд безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17. 
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Враховуючи наведене, справа розглянута в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
01 лютого 2010 року відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
Позивач вказує, що надав відповідачу кредит у розмірі 25 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, але своїх зобов`язань щодо його повернення останній не виконав, у зв`язку з чим за розрахунком банку заборгованість станом на 26.02.2019 складає: 17023,31 грн - за тілом кредиту, 6091,25 грн - за простроченим тілом кредиту, 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками, 24862,42 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 100,00 - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2403,85 грн - штраф (процентна складова), а всього на суму 50 980,83 грн. 
Відповідно до довідки позивача за №I2ATON0ENSF6GIP4, наданої відповідачем суду 19.08.2019, заборгованість у ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» станом на 22.07.2019 відсутня. 
Згідно з ч.1,3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання виникають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи наведене, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не доводив виконання умов договору належним чином, не заперечував наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв до уваги апеляційним судом взяті бути не можуть, оскільки відповідач дійсно укладення кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростовував, але надав суду довідку, складену, підписану та скріплену печаткою самого ж позивача, відповідно до якої заборгованість у ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» станом на 22.07.2019 відсутня. Вказана довідка обґрунтовано була прийнята судом першої інстанції до уваги.
Також, відповідачем не спростовувалося й те, що договір складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг. 
Більш того, всі наведені вище в апеляційній скарзі обставини не були покладені й в основу судового рішення та місцевий суд не посилався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, як то вказує скаржник.
Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не стосуються висновків, викладених в оскарженому рішенні суду, окрім відсутності заборгованості відповідача перед позивачем, що підтверджується відповідною довідкою самого банку.
При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що жодних заперечень відносно інформації, наведеної в довідці №I2ATON0ENSF6GIP4 від 22.07.2019, позивач не надав. 
На підставі викладеного, скаржником в апеляційній скарзі не наведено жодних підстав, які б могли стати підставою для скасування оскарженого рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384  ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 05 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: 
                                                                                  
            Судді: