Постанова                                      
Іменем України                                 
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 521/21937/16-ц
провадження № 61-39868св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , адміністрація Одеської загальноосвітньої школи-інтернату № 5, Одеська міська рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я., Сєвєрової Є. С.,

 

 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування (далі - Малиновська РА) звернулась до суду із позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , адміністрація Одеської загальноосвітньої школи-інтернату № 5, Одеська міська рада, про відновлення порушеного права шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщень             АДРЕСА_2 , який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , скасування реєстрації права власності за ОСОБА_2 , витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 шляхом звільнення незаконно зайнятого приміщення АДРЕСА_3 , скасування реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_8 й відновлення права власності на квартиру за Одеською міською радою.
 
22 березня 2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав до суду заяву про залишення позову без розгляду.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2017 року у складі судді Гуревського В. К. позовну заяву Малиновської РА залишено без розгляду.
 
Врахувавши положення частини третьої статті 46, частини сьомої                      статті 207 ЦПК України 2004 року, місцевий суд дійшов висновку про те, що неповнолітній ОСОБА_1 має процесуальну дієздатність, а тому його заява про залишення позовної заяви без розгляду підлягає задоволенню.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу Малиновської РА задоволено .
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2017 року про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що станом на час прийняття ухвали про залишення позову без розгляду на підставі заяви неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній не мав повної цивільної дієздатності, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 набув повну цивільну дієздатність відповідно до вимог                    статей 34, 35 ЦК України, а в суді виник спір не з підстав, передбачених статтями 156, 165, 240 СК України, тому ухвала суду про залишення позову без розгляду на підставі заяви неповнолітнього ОСОБА_1 не відповідає обставинамсправи і постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі законний представник неповнолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У липні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_6 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У грудні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року № 1111/0/226-20 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня  2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що закріплене нормами міжнародного права та Конституцією України право на справедливий суд та право дитини вільно висловлювати свої погляди з усіх питань, що торкаються дитини, право дитини бути заслуханою в ході будь-якого судового розгляду, що торкається дитини безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства, кореспондується з нормами частини першої статті 43, частини першої статті 45, частини другої статті 47 ЦПК України, відповідно до яких неповнолітня дитина має право особисто подавати до суду заяви та клопотання щодо питань, які виникають під час судового розгляду, що торкаються дитини.
Таким чином, вважає, що місцевий суд, залишаючи позовну заяву без розгляду, з`ясував у судовому засіданні думку неповнолітньої дитини, переконався в обізнаності дитини щодо предмета спору, надав оцінку розвиненості та зрілості дитини, роз`яснив йому його права та правові наслідки залишення позовної заяви без розгляду, а тому прийняв законне судове рішення.
Разом із тим, скасовуючи ухвалу місцевого суду, апеляційний суд зазначив, що неповнолітня особа не може бути стороною у справі та здійснювати процесуальні права, не звернувши увагу на те, що обмежена цивільна дієздатність неповнолітнього не може бути підставою для задоволення заяви про залишення позову без розгляду. Тобто, апеляційний суд ототожнив цивільну дієздатність та цивільну процесуальну дієздатність, а також підстави набуття цивільної дієздатності та цивільної процесуальної дієздатності.
Крім того, вказує, що на час перегляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд в порушення положень статей 45, 46, 47 ЦПК України не залучив її до участі у справі як законного представника ОСОБА_1 та не повідомив про місце, дату та час розгляду справи, оскільки рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року визнано незаконним та скасовано розпорядження Малиновської РА від 22 листопада 2016 року № 549/01-06 «Про звільнення громадянки ОСОБА_11 від виконання обов'язків піклувальника над неповнолітнім ОСОБА_1 ,               ІНФОРМАЦІЯ_1 , та влаштування дитини на повне державне забезпечення до закладу або установи, в якій проживають діти сироти та діти, які позбавлені батьківського піклування».

 
Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
 У грудні 2016 року Малиновська РА звернулась до суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 із вказаним позовом. 
Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Малиновської РА            від 29 серпня 2003 року № 958/01-04 ОСОБА_11 було призначено опікуном на неповнолітніми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та над їх майном.
Рішенням виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 05 січня 1990 року № 10 ОСОБА_14 , який проживав разом із неповнолітніми дітьми у квартирі АДРЕСА_4 , було дозволено використовувати квартиру АДРЕСА_3 , але без права проживання у ній.
25 вересня 2015 року розпорядженням Малиновської РА № 489/01-06 підсобне приміщення - колишня квартира АДРЕСА_3 було закріплено за ОСОБА_2 , а 13 липня 2016 року за нею було визнано право власності на вказане приміщення.
18 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 було укладено договір купівлі-продажу на квартиру АДРЕСА_3 .
Малиновська РА вказувала, що право відчуження вказаного приміщення належить лише Одеській міській раді, а тому майно вибуло із володіння територіальної громади м. Одеси поза її волею.
Крім того, зазначалось, що громадою м. Одеси в особі її виконавчого органу Малиновської РА вказане приміщення було надано малолітній дитині, яку діями ОСОБА_2 було позбавлено права користування вказаним приміщенням.
Таким чином, керуючись пунктом 3.2.10 Положення про Малиновську РА, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13 лютого 2014 року               № 4584-VI, статтею 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та пунктом 57 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня              2008 року № 866, Малиновська РА звернулась до суду із зазначеним позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відновлення та захисту його житлових прав.
 
22 березня 2017 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подав до суду першої інстанції заяву про залишення позову без розгляду (а. с.178-182, т. 1).
Місцевий суд, задовольняючи заяву неповнолітнього ОСОБА_1 про залишення позову в його інтересах без розгляду, виходив з того, що у даному випадку неповнолітній має цивільну процесуальну дієздатність, а тому, відповідно до положень частини третьої статті 46, частини сьомої                      статті 207 ЦПК України 2004 року, є підстави для залишення позову без розгляду.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального              кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень                  Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін                       до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_6  здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України                             від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_6   підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Звертаючись до суду із касаційною скаргою, ОСОБА_6 вказувала, що апеляційний суд скасував законне та обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції, оскільки неповнолітній ОСОБА_1 на час подання заяви про залишення позовної заяви без розгляду мав повну цивільну процесуальну дієздатність.
 
Колегія суддів не погоджується із вказаними доводами з огляду на наступне.
 
Відповідно до частин першої - другої статті 29 ЦПК України 2004 року здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.
 
Аналогічні положення містяться у статті 47 ЦПК України.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час постановлення ухвали місцевим судом йому було майже 15 років.
 
Відповідно до статті 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. 
Малолітні особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду.
 
Статтею 32 ЦК України визначено, що крім правочинів, передбачених  статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати прав на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняється законом;3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку).
 
З наведено вбачається, що положеннями статей 31, 32 ЦК України визначено відносини, щодо яких неповнолітня особа має право особисто звертатися за захистом своїх прав в контексті реалізації нею своєї процесуальної дієздатності відповідно до положень частини другої статті 29 ЦПК України 2004 року (статті 47 ЦПК України). 
 
Крім того, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). У разі реєстрації шлюбу фізичної особи, яка не досягла повноліття, вона набуває повної цивільної дієздатності з моменту реєстрації шлюбу. У разі припинення шлюбу до досягнення фізичною особою повноліття набута нею повна цивільна дієздатність зберігається.У разі визнання шлюбу недійсним з підстав, не пов`язаних з протиправною поведінкою неповнолітньої особи, набута нею повна цивільна дієздатність зберігається. Повна цивільна дієздатність може бути надана фізичній особі, яка досягла шістнадцяти років і працює за трудовим договором, а також неповнолітній особі, яка записана матір`ю або батьком дитини. Надання повної цивільної дієздатності провадиться за рішенням органу опіки та піклування за заявою заінтересованої особи за письмовою згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальника, а у разі відсутності такої згоди повна цивільна дієздатність може бути надана за рішенням суду. Повна цивільна дієздатність може бути надана фізичній особі, яка досягла шістнадцяти років і яка бажає займатися підприємницькою діяльністю. За наявності письмової згоди на це батьків (усиновлювачів), піклувальника або органу опіки та піклування така особа може бути зареєстрована як підприємець. У цьому разі фізична особа набуває повної цивільної дієздатності з моменту державної реєстрації її як підприємця. Повна цивільна дієздатність, надана фізичній особі, поширюється на усі цивільні права та обов`язки. У разі припинення трудового договору, припинення фізичною особою підприємницької діяльності надана їй повна цивільна дієздатність зберігається (статті 34, 35 ЦК України).
 
Також слід зазначити, що відповідно до Сімейного Кодексу України (далі - СК України) право на звернення до суду мають неповнолітні особи, які досягли 14 років: як неповнолітні батьки за захистом прав та інтересів своєї дитини (частина друга статті 156 СК України); у справі про позбавлення батьківських прав (частина перша статті 165 СК України); у справа про скасування усиновлення або визнання усиновлення недійсним (частина перша статті 240 СК України).
 
Матеріали справи не містять доказів того, що на час подання заяви про залишення позовної заяви без руху та постановлення відповідної ухвали місцевим судом ОСОБА_1 набув повного обсягу цивільної дієздатності або цивільної процесуальної дієздатності.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду та направляючи справу для продовження розгляду до місцевого суду, виходив із того, що ОСОБА_1 не мав права самостійно реалізовувати свої процесуальні права щодо подання заяви про залишення позовної заяви Малиновської РА, поданої в його інтересах, без розгляду.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд в порушення положень статей 45, 46, 47 ЦПК не залучив її до участі у справі не можуть бути прийняті судом з огляду на наступне.
Посилаючись на наведене, ОСОБА_6 вказувала, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року визнано незаконним та скасовано розпорядження Малиновської РА від 22 листопада 2016 року № 549/01-06 «Про звільнення громадянки ОСОБА_11 від виконання обов`язків піклувальника над неповнолітнім ОСОБА_1 ,              ІНФОРМАЦІЯ_1 , та влаштування дитини на повне державне забезпечення до закладу або установи, в якій проживають діти сироти та діти, які позбавлені батьківського піклування».
 
Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також неповнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
 
Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами (статті 56 ЦК України).
 
Звертаючись до суду із вказаним позовом у грудні 2016 року в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 Малиновська РА вказувала, що підставою для подання вказаного позову є відновлення та захист порушених житлових прав останнього. 
 
Відповідно до пункту 57 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866,районна, районна у м.м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради за місцем знаходження майна забезпечує збереження майна дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і вживає заходів до встановлення опіки над майном. Рішення про встановлення опіки над майном приймається за місцем знаходження майна за поданням служби у справах дітей.
 
Положеннями статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
 
Відповідно до положень статті 63 ЦПК України у разі відсутності у сторони чи третьої особи, визнаної недієздатною або обмеженою у цивільній дієздатності, законного представника суд за поданням органу опіку та піклування ухвалою призначає опікуна або піклувальника і залучає їх до участі у справі як законних представників.
Якщо при розгляді справи буде встановлено, що малолітня чи неповнолітня особа, позбавлена батьківського піклування, не має законного представника, суд ухвалою встановлює над нею відповідно опіку чи піклування за поданням органу опіки та піклування, призначає опікуна або піклувальника та залучає їх до участі у справі як законних представників. 
У разі якщо законний представник не має права вести справу в суді з підстав, встановлених законом, суд за поданням органу опіки та піклування замінює законного представника.
Суд може призначити або замінити законного представника за клопотанням малолітньої або неповнолітньої особи, якщо це відповідає її інтересам.
 
Тобто з матеріалів справи вбачається, що на час звернення Малиновською РА до суду із вказаним позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 ОСОБА_11 була звільнена від виконання обов'язків піклувальника над неповнолітнім   ОСОБА_1 , а тому Малиновська РА мала право звертатися до суду із вказаним позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 без залучення для представництва його інтересів законного представника.
 
Разом із тим, вищевказані посилання щодо незалучення до справи у якості законного представника під час перегляду справи в апеляційному порядку не можуть бути прийняті судом, оскільки Малиновська РА у відповідності до положень статей 55, 56 ЦК України наділена правом забезпечення особистих немайнових прав неповнолітнього, в інтересах якого вона і діяла під час апеляційного перегляду. Доказів того, що апеляційному суду було відомо про скасування розпорядження Малиновської РА від 22 листопада 2016 року                      № 549/01-06 «Про звільнення громадянки ОСОБА_11 від виконання обов`язків піклувальника над неповнолітнім ОСОБА_1 ,              ІНФОРМАЦІЯ_1 , та влаштування дитини на повне державне забезпечення до закладу або установи, в якій проживають діти сироти та діти, які позбавлені батьківського піклування» під час апеляційного перегляду справи матеріали справи не містять.
 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 заявляла до суду відповідні клопотання та заяви лише після апеляційного перегляду апеляційний судом вказаної справи. Крім того, колегією суддів враховано, що постановою апеляційного суду права та обов'язки ОСОБА_6 , в тому числі як законного представника, не порушені, оскільки справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
З огляду на викладене, вбачається, що відсутні підстави вважати, що апеляційним судом було порушено норми матеріального права або неправильно застосовано норми процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Постанову  Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович