ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКР ЇНИ
28 квітня 2020 року

м. Харків

Справа № 638/20914/16 
                       
Провадження № 22-ц/818/2135/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого - Хорошевський О.М.
суддів - Бурлака І.В., Яцина В.Б.
за участю секретаря - Брулевича В.В.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року постановлене суддею Аркатовою К.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, усунення перешкод власнику в користуванні квартирою та вселення,

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 який в подальшому уточнила та просила провести виділ Ѕ частки в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ; виділити в особисте користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 9 площею 16,4 кв.м. та балкон 1,0 кв.м. разом 17.4 кв.м.; в загальному користуванні залишити службові приміщення - кухню №4 площею 7,0 кв.м., санвузол №3 площею 3,3 кв.м., коридор №1 площею 9,7 кв.м. разом 20,0 кв.м., виділивши ОСОБА_1 7,37 кв.; в користування ОСОБА_2 залишити житлові кімнати №7,8 та балкон площею 0,7 кв.м. разом 28,8 кв.м. та приміщення загального користування площею 12,63 кв.м.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за її частку майна у розмірі 149400 грн.; поновити порушене право ОСОБА_1 та вселити її в кв. АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою та надати їй ключі від вхідних дверей цієї квартири, а саме: електронний ключ від дверей під`їзду, ключі від загальної (тамбурної) двері та безпосередньо самої квартири. 

Позовні вимоги вмотивовані тим, що за період шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 . 28.04.2014 року рішенням суду визнано за сторонами право власності по Ѕ частини зазначеної квартири. Позивач не може користуватися своїм майном, оскільки відповідач самостійно змінив замки в квартирі та особисто перешкоджає мешкати в ній.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено.

Проведено виділ Ѕ частки в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виділено в особисте користування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 житлову кімнату № 9 площею 16,4 кв.м. та балкон 1,0 кв.м. разом 17.4 кв.м. В загальному користуванні залишено службові приміщення - кухню №4 площею 7,0 кв.м., санвузол №3 площею 3,3 кв.м., коридор №1 площею 9,7 кв.м. разом 20,0 кв.м., виділивши ОСОБА_1 7,37 кв.м. В користування ОСОБА_2 залишено житлові кімнати №7,8 та балкон площею 0,7 кв.м. разом 28,8 кв.м. та приміщення загального користування площею 12,63 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за її частку майна у розмірі 149400 (сто сорок дев`ять тисяч чотириста) грн.
Поновлено порушене право ОСОБА_1 та вселено її в кв. АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою та надати їй ключі від вхідних дверей цієї квартири, а саме: електронний ключ від дверей під`їзду, ключі від загальної (тамбурної) двері та безпосередньо самої квартири. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 551 грн 20 коп. вартість проведеної судової експертизи у розмірі 4356 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, вказує, що судом не враховано, що при такому поділі інтересів відповідача. Не звернуто увагу на те, що з відповідачем мешкає його нова дружина на малолітній син.

Зазначає, що ОСОБА_1 зверталась до суду з тотожним позовом, на даний час є рішення яке набуло чинності, в якому розглянуто спір між тими ж сторонами і про той же предмет та на тих же підставах, а саме про виділення ОСОБА_1 в користування житлових кімнат площею 13,1 та 15,0 кв. м, а мені житлову кімнату 16,4 кв. м, право на оскарження даного рішення в апеляційному та касаційному порядку ОСОБА_1 не використала, тобто була згідна з даним рішенням.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі продажу від 04.03.1999 року встановлено, що ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 . 

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.04.2012 року шлюб між сторонами розірваний. 

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.05.2014 року визнано за ОСОБА_2 , право спільної часткової власності на Ѕ зазначеної квартири.
Витягом з Державного реєстру речових прав підтверджено, що позивачу належить Ѕ частки зазначеної квартири. 

Таким чином, сторонам по справі належить по Ѕ частині зазначеної квартири.

Квартира АДРЕСА_1 складається з 3-х кімнат житловою площею 44,5 кв. м, у тому числі 1- кімната - 13,1 кв. м, 2-а кімната - 15,0 кв. м, 3-я кімната - 16,4 кв. м.; всі кімнати ізольовані; квартира має кухню площею 7,0 кв. м, вбиральню поєднану з ванною кімнатою площею 3,3 кв. м, коридор - 9,7 кв. м, також квартира обладнана двома балконами загальна площею 6,0 кв.м.,загальна площа квартири - 66,2 кв. м у відповідності до технічного паспорту ( а.с. 29.)

В квартирі зареєстрована ОСОБА_1 , відповідач з дружиною та сином.

Рішення районного суду мотивоване тим, що з урахуванням належності позивачу на праві власності 1/2 частини в спірній квартирі, житлова площа якої складає 66,2 кв. м, на її частку припадає 33,10 кв. м, з яких житлової площі 22,25кв.м та підсобні приміщення 10,9 кв.м., враховуючи технічні характеристики та висновок експертизи, суд приходить до висновку про доцільність визначення порядку користування спірною квартирою відповідно до порядку, запропонованого позивачем.

Однак суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Відповідно до частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, слід дійти висновку, що норми регулюють саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14.

За змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування квартирою (будинком) з виділенням конкретних приміщень у користування, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Правила встановлені наведеною нормою свідчать про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядоку встановлення користування спільним майном.

ОСОБА_1 просила про виділення їй частини майна, що є спільною сумісною власністю сторін та виплатити компенсацію різниці вартості площі.

Як вбачається з висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №11091/1041 від 24.01.2018 виходячи із розташування, об`ємно-планувального рішення квартири АДРЕСА_3 , часток співвласників розділити квартиру в багатоповерховому житловому будинку при цьому виділити на Ѕ та Ѕ ідеальні частки кожному окремі квартири з окремими входами, які б відповідали вимогам будівельних норм та правил з технічної точки зору не надається можливим.

Будь-яких доказів того, що виділ частки позивачеві у спірній квартирі є технічно можливим суду не надано.

Оскільки виділити в натурі Ѕ частину квартири неможливо, судова колегія вважає за можливе визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_4 наступним чином: виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 9 площею 16,4 кв.м. обладнану балконом, виділити в користування ОСОБА_2 житлові кімнати № 7 площею 13,1 кв. м, кімнату №8 загальною площею 15,0кв.м. обладнану балконом, в загальному користуванні залишити службові приміщення - кухню №4 площею 7,0 кв.м., санвузол №3 площею 3,3 кв.м., коридор №1 площею 9,7 кв.м. 

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації в розмірі частки майна у сумі 149000,00 грн та витрат на будівельну експертизу в розмірі 4356,00 грн то судова колегія не вбачає підстав для їх задоволення.

Встановлення порядку користування майном, що знаходиться у спільній сумісній власності не змінює часток співвласників, а тому підстав для компенсації вартості частки у такому майні відсутні. Висновки експертного дослідження проведеного по справі не підтверджують позовних вимог, а тому витрати понесені у зв`язку з її проведенням відшкодуванню не підлягають.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про існування рішення суду яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визначення порядку користування спірною квартирою відмовлено, судова колегія зазначає наступне.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.11.2015 року залишеним без змін ухвалою Апеляційним судом Харківської області від 26.05.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 відмовлено.

Однак, зазначені судові рішення про те, що ОСОБА_1 пропонувався інший порядок користування квартирою і судами відносно цього користування нею двома кімнатами у цій квартирі не є обґрунтованими. 

Звернувшись до суду з вимогою про застосування іншого порядку користування позивачка заявила фактично інші вимоги.

У суді першої інстанції позивачка наполягала на тому, що позбавлена можливості користуватися квартирою, за таких обставин суд безпідставно визначив порядок поновлення такого права ОСОБА_1 .

За правилами ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у сумі 330,60 грн. за подання позовної заяви, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 461 грн. 20 коп. у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року скасувати в частині проведеного виділу Ѕ частки в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошову компенсацію за її частку майна у розмірі 149400 (сто сорок дев`ять тисяч чотириста) грн.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_4 наступним чином: виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 9 площею 16,4 кв.м. обладнану балконом, виділити в користування ОСОБА_2 житлові кімнати № 7 площею 13,1 кв. м, кімнату №8 загальною площею 15,0кв.м. обладнану балконом, в загальному користуванні залишити службові приміщення - кухню №4 площею 7,0 кв.м., санвузол №3 площею 3,3 кв.м., коридор №1 площею 9,7 кв.м. 

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за її частку майна у розмірі 149400,00 грн. відмовити.

Рішення суду в частині поновлення порушеного права ОСОБА_1 та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою залишити без змін.

Здійснити перерозподіл судових витрат стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання позовної заяви у сумі 330 (триста тридцять гривень),60 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 461 (чотириста шістдесят одна гривень),20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                                О.М. Хорошевський
Судді                                                                         І.В. Бурлака
                                                                                 В.Б. Яцина

повний текст постанови виготовлено 28.04.2020