Постанова
Іменем України
27 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 199/4115/16-ц
провадження № 61-31394св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від  26 жовтня 2016 року у складі судді Скрипник О. Г. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що03 лютого 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і  ОСОБА_1 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості (далі - генеральна угода), згідно з якою відповідач отримав кредит у розмірі 19 461,93 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Банк належним чином виконав свої зобов`язання та відкрив відповідачеві картковий рахунок, проте відповідач умов генеральної угоди не виконав, грошові кошти не повернув і станом на 31 травня 2016 року має заборгованість перед банком у сумі 19 919,97 грн, у тому числі з: 13 272,26   грн - заборгованість за кредитом; 1 631,59 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 185,34 грн - заборгованість за пенею та комісією та 1 830,78 грн - штраф.
Позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за генеральною угодою в сумі 18 089,19 грн, у тому числі з: 13 272,26 грн - заборгованість за кредитом; 1 631,59 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 185,34 грн - заборгованість за пенею та комісією і судовий збір в сумі 1 378 грн. В іншій частині позову відмовлено. 
Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем заявлених вимог та наявності підстав, передбачених статтею 526 ЦК України, згідно з якою зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.   
Відмовивши в задоволенні вимог про стягнення суми штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому взаємовиключним є одночасне їх застосування за порушення одного і того самого зобов`язання. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції  
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 734,63 грн, у тому числі з: 13 272,26 грн - заборгованість за кредитом; 1 631,59 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом та 1 830,78 грн - штраф. В іншій частині позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Скасувавши частково рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та компенсації за договором, суд апеляційної інстанції виходив з того, що штрафні санкції не можуть бути застосовані. За кожною із цих вимог нараховується окрема сума, яку позивач у своїх розрахунках суду не зазначив. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову в позові.
Рух справи в суді касаційної інстанції
04 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.
У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
04 жовтня 2018 року ухвалою Верховного Суду призначено справу до розгляду.
17 жовтня 2018 року ухвалою Верховного Суду зупинено касаційне провадження у справі № 199/4115/16-ц за позовом ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 755/20484/15-ц.
27 травня 2020 року ухвалою Верховного Суду поновлено касаційне провадження у справі № 199/4115/16-ц.  
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Суди не сприяли повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи,  вирішили спір за відсутності належних доказів укладення договору, помилково дійшли висновку про наявність між позивачем та відповідачем зобов`язання за генеральною угодою, не визначились із характером спірних правовідносин, оскільки за змістом спірні відносини є позикою. 
Суди не врахували, що укладений договір є недійсним правочином, і таким, що не створює юридичних наслідків.
Позивач додав до позову лише копію генеральної угоди, яка є підтвердженням створення сприятливих умов для виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN510001268336415 від 02 грудня 2013 року, проте цей договір банк не надав.
ОСОБА_1 стверджує, що кредитний договір не укладався.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у липні 2017 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що02 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил № б/н, в якій виявив намір оформити на своє ім`я кредитну картку.
Суд апеляційної інстанції, встановив, що підписана між банком і відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил спільно з відповідними Умовами та Правилами становлять договір про надання банківських послуг. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та Правил позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
03 лютого 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і  ОСОБА_1 укладено генеральну угоду.
Відповідно до генеральної угоди сторони домовились про реструктуризацію заборгованості, тобто: зменшити розмір заборгованості, яка виникла за період з дати надання кредиту, а саме: відсотки - до 1 015,29 грн, комісію - на 12,11 грн, штраф - на 803,38 грн; заборгованість за договором з дати підписання генеральної угоди становить 21 581,94 грн.
Згідно з пунктом 2.1 генеральної угоди банк надає ОСОБА_1 строковий кредит в розмірі 19 461,94 грн на строк 24 місяці, з 03 лютого 2015 року до 28 лютого 2017 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 19 461,94 грн в обмін на зобов`язання ОСОБА_1 повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та Правилах строки. Сплата заборгованості проводиться починаючи з 01 до 25 числа кожного місяця (щомісячним платежем) в сумі 973,88 грн. Дата останньої сплати заборгованості повинна бути не пізніше 28 лютого 2017 року.
Банк належним чином виконав свої зобов`язання та відкрив відповідачеві картковий рахунок, проте відповідач умов генеральної угоди не виконав, грошові кошти не повернув.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість на 31 травня 2016 року становить 19 919,97 грн, що складається із: 13 272,26   грн - заборгованість за кредитом; 1 631,59   грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 185,34 грн - заборгованість за пенею та комісією; 1 830,78 грн - штраф.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Суд апеляційної інстанції встановив, що 03 лютого 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і  ОСОБА_1 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості.
Відповідно до генеральної угоди сторони домовились про реструктуризацію заборгованості, тобто: зменшити розмір заборгованості, яка виникла за період з дати надання кредиту, а саме відсотки - до 1 015,29 грн, комісію - на 12,11 грн, штраф - на 803,38 грн; заборгованість за договором з дати підписання генеральної угоди становить 21 581,94 грн.
Згідно з пунктом 2.1 генеральної угоди банк надає ОСОБА_1 строковий кредит в розмірі 19 461,94 грн на строк 24 місяці, з 03 лютого 2015 року до 28 лютого 2017 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 19 461,94 грн в обмін на обов`язок ОСОБА_1 повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та Правилах строки. Сплата заборгованості проводиться починаючи з 01 до 25 числа кожного місяця (щомісячним платежем) в сумі 973,88 грн. Дата останньої сплати заборгованості повинна бути не пізніше 28 лютого 2017 року.
Відповідно до пункту 2.2 генеральної угоди у зв`язку з порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій генеральній угоді, більше ніж на 31 день з обов`язків строк яких не наступив, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день  з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 31-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1 830,78 грн.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що анкета-заява від 02 грудня 2013 року, підписана ОСОБА_1 разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами, становлять договір про надання банківських послуг, а у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 обов`язків, покладених на нього вказаним кредитним договором, 03 лютого 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено генеральну угоду, з метою створення сприятливих умов для виконання ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором.
Суд апеляційної інстанції також дійшов висновку, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості є приєднання до Умов та Правил, які викладені на банківському сайті  і складає між банком та ним договір приєднання.
Верховний Суд виходить з того, що генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526, 1049 ЦК України.
Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що генеральну угоду укладено з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN51000126336415 від 02 грудня 2013 року , а не кредитним договором б/н від 03 лютого 2015 року, тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вказана генеральна угода пов`язана з кредитним договором б/н від 03 лютого 2015 року.
Матеріали справи не містять копії кредитного договору № SAMDN51000126336415 від 02 грудня 2013 року.
Проте вказане порушення судом апеляційної інстанції не впливає на можливість банку захистити порушені права невиконанням ОСОБА_1 умов генеральної угоди, яка є самостійним зобов`язанням, хоч і похідним від кредитного договору № SAMDN51000126336415 від 02 грудня 2013 року.
Доводи касаційної скарги про те, що генеральна угода укладалася з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN51000126336415 від 02 грудня 2013 року, однак копію цього договору банк суду не надав, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність копії вказаного договору не впливає на розгляд справи по суті, тому що генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, направленим на реструктуризацію фіксованої суми заборгованості за кредитним договором № SAMDN51000126336415 від 02 грудня 2013 року, виконання якого передбачено статтями 526, 1049 ЦК України.
Доводи касаційної скарги про те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 немає кредитно-договірних відносин, а отже, позовні вимоги є безпідставними, не заслуговують на увагу.
Не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги, що суди не надали оцінки тому, що ОСОБА_1 не підписував генеральної угоди, оскільки матеріали справи, всупереч статті 60 ЦПК України 2017 року, не містять доказів, наданих відповідачем на спростування цього твердження, також відповідач не заявляв клопотання про проведення судової експертизи з приводу цього питання, і тому таке твердження є припущенням, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що ОСОБА_1 не отримував коштів за генеральною угодою, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, після підписання генеральної угоди ОСОБА_1 здійснював погашення заборгованості за вказаним договором, чим підтверджував та розумів свої зобов`язання перед банком.
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що права кредитора за генеральною угодою порушені невиконанням позичальником її умов, а тому порушені права ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають судовому захисту.
Суд апеляційної інстанції також дійшов правильного висновку, що вимоги про сплату заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом та штрафу підлягають задоволенню, проте в частині стягнення пені та компенсації за договором, вимоги не підлягають задоволенню, оскільки штрафні санкції не можуть бути застосовані, за кожною із цих вимог нараховується окрема сума, якої позивач у своїх розрахунках суду не зазначив. 
Водночас суд апеляційної інстанції не врахував, що Умови та Правила не містять підпису ОСОБА_1 , а отже, позивач не довів, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання саме до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними, тому висновок суду в цій частині не відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, а отже судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з інших підстав.
Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суди встановили, надали оцінку доказам у справі, проте  застосування  норми матеріального права не відповідає  правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, судові рішення не відповідають вимогам  щодо законності й обґрунтованості (стаття 263 ЦПК України), що відповідно до статті 412 ЦПК України є підставою для їх скасування. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частинами першою - третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, позов задоволено частково, то Верховний Суд не вбачає підстав для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за генеральною угодою від 03 лютого 2015 року в розмірі 16 734 (шістнадцять тисяч сімсот тридцять чотири) грн 63 коп, у тому числі: 13 272 (тринадцять тисяч двісті сімдесят дві) грн 26 коп - заборгованість за кредитом; 1 631 (одна тисяча шістсот тридцять одна) грн 59 коп - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 830 (одна тисяча вісімсот тридцять) грн 78 коп - штраф.
В іншій частині позову відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                   В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                В. О. Кузнєцов 
                                                                                                          А. С. Олійник
                                                                                                          О. В. Ступак
                                                                                                          В. В. Яремко