ПОСТАНОВА
Іменем України

24 квітня 2020 року 
Київ
справа №803/477/17
адміністративне провадження №К/9901/352/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13.05.2017 ( суддя Костюкевич С.Ф.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017 (головуючий суддя Заверуха О.Б., судді:   Гінда О.М., Ніколін В.В.) у справі № 803/477/17 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельське пресове підприємство» до Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельське пресове підприємство» (далі - ТзОВ «Ковельське пресове підприємство», позивач) звернулось з позовом до Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Ковельська ОДПІ, відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.12.2016 року №0009281202, яким застосовані штрафні санкції в розмірі 20% 3 333,33 грн від суми податку на додану вартість,  №0009291202, яким застосовані штрафні санкції в розмірі 10% 1 666,67 грн від суми податку на додану вартість; та стягнути з Державного бюджету України надмірно сплачені кошти в сумі 33 049 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що камеральна перевірка з питань дотримання термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатами якої Інспекцією прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, проведена з порушенням строку, передбаченого пунктом   200.10   статті   200 Податкового кодексу України, а також всупереч пункту 3 розділу ІІ   Закону України від 28.12.2014 №71-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи». З огляду на викладене, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.12.2016 року №0009281202, №0009291202 збільшити реєстраційний ліміт на електронному рахунку ПДВ № НОМЕР_1 на суму 32 086 грн.
Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13.05.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017, позов задоволено частково: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 02.12.2016 року №0009281202, №0009291202. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що  контролюючим органом було безпідставно проведено камеральну перевірку, з огляду на те, що пунктом 3 Розділу ІІ «;Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VІІІ від 28 грудня   2014 року було встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами   Кримінального процесуального кодексу України, а отже враховуючи, що обсяг доходів позивача за попередній рік є меншим, ніж 20 млн. грн., дозволу КМУ на проведення перевірки податкова інспекція не отримувала, заява на проведення перевірки від позивача не надходила, рішення суду про призначення перевірки позивача відсутнє то, відповідно, контролюючим органом протиправно проведено перевірку.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 75.1 статті 75, пункту 76.1 статті 76, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Зокрема, зазначає, що перевірка була проведена у межах визначених Конституцією України та законами України повноважень, а обмеження на проведення перевірок у 2015 та 2016 роках, передбачені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України   щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, не розповсюджувалися на проведення контролюючим органом камеральних перевірок.
Від Товариства до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін з огляду на      законність та обґрунтованість цих рішень.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що   14.11.2016 року Ковельською ОДПІ проведено камеральну перевірку дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ТзОВ «Ковельське пресове підприємство», за результатами якої складено акт від 14.11.2016 року №1286/03-06-12-01/40157384.
В акті перевірки встановлено порушення позивачем вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в частині недотримання граничних термінів реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Актом перевірки встановлено порушення ТзОВ «Ковельське пресове підприємство» термінів реєстрації податкової накладної від 01.08.2016 року на суму ПДВ 16 666,67 грн. на 45 календарних днів, від 29.08.2016 року на суму ПДВ 16 666,67 грн. на 17 календарних днів.
Ковельською ОДПІ на підставі акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 02.12.2016 року №0009291202, яким до позивача застосовані штрафні санкції згідно з статтею 120-1 ПК України в розмірі 10% (1 666,67 грн.) від суми податку на додану вартість, №0009281202, яким до позивача застосовані штрафні санкції згідно з статтею 120-1 ПК України в розмірі 20% (3 333,33 грн.) від суми податку на додану вартість.
Відповідно до   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Підпункт   20.1.4   пункту   20.1   статті   20 Податкового кодексу України   (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, що передбачено пунктом   75.1   статті   75 Податкового кодексу України.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту   75.1.1   пункту   75.1   статті   75 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться у приміщенні податкового органу виключно на підставі податкових декларацій (розрахунків), поданих платником податків. Об`єктом перевірки за положеннями цього підпункту є серед іншого дані Єдиного реєстру податкових накладних. Саме аналізуючи дані цього реєстру податковий орган встановив порушення реєстрації податкових накладних позивачем за серпень  2016 року, що і стало підставою для застосування штрафу.
Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють.
Камеральна перевірка є одним із способів реалізації контрольної функцій податкового органу, шляхом якої здійснюється систематичний контроль за своєчасністю нарахування та відображення всіх відомостей, які впливають на правильність декларування платником податків.
28 грудня 2014 року Верховною Радою України прийнято   Закон №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи»   (надалі - Закон N 71-VIII), відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень якого встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами   Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:
- з 1 січня 2015 року на перевірки суб`єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;
- з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10   розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Аналізуючи зміст наведених норм, якими встановлений спеціальний порядок проведення перевірок суб`єктів господарювання за певними умовами, суд касаційної інстанції вважає, що запроваджені наведеним   Законом   обмеження не стосуються камеральних перевірок, які є функцією здійснення повноважень контролюючим органом.
Разом з тим, об`єктом камеральної перевірки є виключно дані, які знаходяться в розпорядженні податкового органу, будь-які інші дані не можуть бути предметом дослідження податковим органом.
На користь такого висновку свідчить і мета, з якою був прийнятий   Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», а саме зменшення адміністративного навантаження на суб`єктів господарювання з річним оборотом менше 20 мільйонів грн, а також із метою ефективного використання ресурсів фіскальних органів було тимчасово обмежено здійснення щодо таких платників податків окремих видів податкових перевірок, проведення яких потребувало значних зусиль як із боку контролюючих органів, так і платників податків. 
Водночас, проведення камеральних перевірок через їх спрощену процедуру не вимагає від платників податків будь-яких витрат часу та ресурсів, не створює для платників будь-якого додаткового адміністративного навантаження та не заважає нормальному перебігу їх господарської діяльності.
Аналогічна правова позиція вже була викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 808/918/17, від 23 червня 2018 року у справі № 803/552/17, від 21 червня 2018 року у справі 813/448/17.
Враховуючи протилежний висновок судів попередніх інстанцій, Верховний Суд вважає, що належним способом для розгляду даної справи у судовому порядку є необхідність дослідження на предмет законності винесення спірного податкового повідомлення-рішення, якому суди першої та апеляційної інстанції не надали правову оцінку.      
Таким чином, дослідженню і оцінці підлягає правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, встановлення в діях позивача складу податкового правопорушення, правильність розрахунків штрафних (фінансових) санкцій.      
Відповідно до частини першої   статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України   доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного      вирішення справи.
Згідно   статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України   достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
При цьому, суд не позбавлений можливості витребувати докази за власною ініціативою на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим, за правилами частини другої   статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України   суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини другої   статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України   підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Керуючись статтями   243,   246,   250,   341,   345,   349,   353   ,   356,   359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області задовольнити частково.
 Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13.05.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017 у справі № 803/477/17 скасувати .
Справу № 803/477/17 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду