Постанова
Іменем України
 
28 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 759/17171/14-ц
провадження № 61-40059св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня                 2017 року у складі судді Сенька М. Ф. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року у складі колегії суддів: Шахової О. В., Головачова Я. В., Вербової І. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -                      ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 18 липня 2008 року                                № 11373484000 у розмірі 63 234,65 дол. США, що еквівалентно 855 320,04 грн.
Позовна заява мотивована тим, що за умовами зазначеного договору, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 40 000,00 дол. США, який зобов`язувався повернути до 20 липня                        2015 року. 08 грудня 2011 року кредитор відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги заборгованості, зокрема за договором про надання споживчого кредиту від 18 липня 2008 року № 11373484000. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань станом на 24 вересня 2014 року за кредитним договором рахується зазначена заборгованість.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 408,97 дол. США, що еквівалентно 548 772,07 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 344,41 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов є обґрунтованим, проте, вимоги банку про стягнення тіла кредиту та процентів за користуванням кредитом підлягають задоволенню лише у межах строків позовної давності про застосування яких у справі заявив відповідач.   
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що умова кредитного договору про строк дії договору до повного виконання зобов`язань не ґрунтується на законі; повернення відповідачем кредиту мало здійснюватися відповідно до графіку, тому з урахуванням звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду з цим позовом у жовтні 2011 року, суд першої інстанції обґрунтовано застосував наслідки спливу строків позовної давності до вимог банку, заявлених до жовтня 2011 року. 
Короткий зміст касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду,                             уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року у частині вимог, у задоволенні яких відмовлено, ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.  
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження; витребувано справу з Святошинського районного суду міста Києва.
На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від     14 квітня 2020 року «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради судді України від 26 листопада 2010 року № 30 (з наступними змінами і доповненнями) та рішення зборів Касаційного цивільного суду від 02 квітня                 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», було призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Мартєву С. Ю. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що укладаючи кредитний договір банк та позичальник погодив строк його дії до повного погашення тіла кредиту та плати за кредит, суд першої інстанції помилково визначив строк дії договору за графіком погашення кредиту, який складений виходячи із можливостей позичальника погашати такий кредит.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У відзиві, поданому у листопаді 2018 року, ОСОБА_1 просить касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року - без змін, мотивуючи це тим, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно вважали, що до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами повинна застосуватися загальна позовна давність 3 роки. 
Крім того, просив визнати обов`язковою участь свого представника під час перегляду справи у суді касаційної інстанції.
Зазначене клопотання ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, оскільки попередній розгляд цієї справи у суді касаційної інстанції здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до статті 401 ЦПК України, судове засідання не призначається, розгляд справи колегією у складі трьох суддів проводиться без участі сторін та/або їх представників.   
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 18 липня 2008 року міжАКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11373484000, за яким останній отримав кредит у сумі                   40 000,00 дол. США, зі строком повернення цих коштів до 20 липня 2015 року.
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу за кредитами, відповідно до умов якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, зокрема за зазначеним договором. 
Згідно з наданим ПАТ «Дельта Банк» розрахунком станом на 24 вересня                      2014 року за договоромпро надання споживчого кредиту від 18 липня 2008 року                                  № 11373484000 рахується заборгованість у розмірі 63 234,65 дол. США, банк визначає еквівалент такої заборгованості у розмірі 855 320,04 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                       № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX).
У пункті 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги (далі - ЦПК України 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України 2017 року під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну (стаття 257 ЦК України) і спеціальну (статті 258 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. 
А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У пункті 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту від 18 липня 2008 року № 11373484000 сторони визначили, що повернення кредиту здійснюється до                 20 липня 2015 року відповідно до графіку, який є додатком № 1 до договору.
Таким чином, умовами кредитного договору встановлено окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок ОСОБА_1 повернути кредит частинами.            
На момент пред`явлення ПАТ «Дельта Банк» позову (жовтень 2014 року) строк дії договору про надання споживчого кредиту від 18 липня 2008 року                                     № 11373484000 не закінчився.             
Ураховуючи, що відповідач до винесення рішення по суті спору заявив про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом підлягають задоволенню у межах трирічного строку позовної давності, що передували зверненню банку до суду з цим позовом.  
Доводи касаційної скарги щодо встановлення погашення тіла кредиту до закінчення строку дії кредитного договору (20 липня 2015 року) та неправильного обрахунку судами строку позовної давності, є неприйнятними, оскільки встановлення строку кредитування у договорі про надання споживчого кредиту від 18 липня 2008 року № 11373484000, що передбачає внесення ОСОБА_1 щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами ПАТ «Дельта Банк» щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення                            ОСОБА_1  розміру щомісячних платежів, а відтак, початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). 
Такий же висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
За таких обставин ПАТ «Дельта Банк» не спростовано висновків судів попередніх інстанції, не доведено неправильне застосування судами норм матеріального та/або порушення норм процесуального права.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року                          та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров
 
В. М. Сімоненко