ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2020 року                                                                                      Справа № 903/955/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

при секретарі судового засідання Пацьолі О.О.
розглянувши апеляційну скаргу Волинської обласної спілки споживчих товариств на рішення Господарського суду Волинської області від 21 лютого 2020 року в справі №903/955/19                               (суддя -   В. А. Войціховський)
час та місце ухвалення: 21 лютого 2020 року; м. Луцьк, пр. Волі; повний текст рішення складено 24 лютого 2020 року   
за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств
до Фізичної особи-підприємця Дильової Іванни Леонідівни
про стягнення 4 872 грн та усунення перешкод в користуванні торговельним місцем
за участю представників сторін:
від Позивача - Сорока В.Г.;
від Відповідача - не з`явився.
ВСТАНОВИВ:

Волинська обласна спілка споживчих товариств (надалі - Позивач) звернулась   в Господарський суд Волинської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Дильової Іванни Леонідівни (надалі -Відповідач)  про:
стягнення з Відповідача неустойки за прострочення звільнення торговельного місця №630 на ринку «Центральний» за адресою: м. Луцьк, вул. Глушець, 1 за період з 16 січня 2019 року по  2 грудня 2019 року;
усунення перешкод в користуванні Позивачем торговельним місцем №630 шляхом виселення Відповідача із торговельного місця №630, загальною площею 2,10 кв.м., що знаходиться на території «Центрального ринку».
В обгрунтування  своїх позовних вимог Позивач посилається    на те, що договір оренди торговельного місця №1299/630/17 від 1 березня 2017 року закінчився 31 грудня 2018 року і Відповідач протягом десяти днів після припинення дії договору зобов`язаний був звільнити торговельне місце від малої архітектурної форми. Проте, як вказує Позивач, Відповідач обов`язок в частині звільнення торговельного місця, який встановлено пунктом 3.2 договору та частини  1   статті 785 Цивільного кодексу України   не виконала, торговельне місце не звільнила, у зв`язку з чим останній нараховано 24816 грн неустойки в подвійному розмірі плати за користування торговою площею на підставі   статті 785 Цивільного кодексу України, виходячи із щомісячної орендної плати 2046 грн, згідно пункту 4.1 договору.
Рішенням Господарського суду   Волинської області від 21 лютого 2020   року   в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Приймаючи дане рішення,   суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 30 січня 2019 року №4302518403630 в графі "Розписка в одержанні", міститься підпис, який Відповідач заперечує, інших ідентифікуючих ознак вказане рекомендоване повідомлення не містить. Тому, на переконання місцевого господарського суду, твердження Позивача, що направлялось повідомлення №32/1 від 28 січня 2019 року про припинення договору оренди та що саме ОСОБА_1 , його отримала, судом відхиляється, як необґрунтоване. Таким чином, суд першої інстанції в своєму рішенні зауважив, що наданий Позивачем фіскальний чек та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не є належними, достатніми та достовірними доказами направлення на адресу Відповідача повідомлення    №32/1 від 28 січня 2019 року. Крім того, місцевий господарський суд в своєму рішенні зазначив, що належним доказом направлення повідомлення    №32/1 від 28 січня 2019 року, щодо не продовження терміну дії даного договору на 2019 рік може бути бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фіскальним чеком про відправлення, який відсутній в матеріалах справи. Відтак суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача сум штрафних санкцій та усунення перешкод в користуванні торговельним місцем відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду Позивач звернувся до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просив скасувати рішення  суду та ухвали нове рішення, яким позов задоволити у повному обсязі.
Мотивуючи дану апеляційну скаргу Позивач, зокрема виходив   з того, що Позивач в місячний термін після закінчення договору оренди №1299/630/17 торговельного місця належним чином повідомив Відповідача надісланим запереченням №32/1 від 28 січня 2019 року про не продовження даного договору на наступний термін, а тому на переконання Позивача договір є таким, що припинив свою дію 31 грудня 2018 року. Також апелянт вказав, що оскільки Відповідач після закінчення договору оренди не звільнила торговельне місце то Позивач має право на нарахування неустойки на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.  
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 3 квітня 2020 року справу № 903/955/19 було прийнято до провадження суду  та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача, запропоновано Відповідачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду  відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Позивачу.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 квітня 2020 року було призначено розгляд апеляційної скарги на 27 травня 2020 року об 14:00 год..

Представник Відповідача в судове засідання від 27 травня 2020 року не з`явився. 
Водночас, з рекомендованих повідомленнь про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвала суду повернулася неврученою із зазначенням причин повернення «інші причини що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с. 106-107).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року  в справі №   906/142/18       висловила правову позицію, подібну правовій позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №752/11896/17, що положення   Господарського процесуального кодексу України   не дають підстав для висновку, що повернення до суду кореспонденції із зазначенням причин повернення "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення", є доказом належного інформування сторони. Повернення поштової кореспонденції з таких причин не свідчить ні про відмову сторони від одержання відправлення, ні про її відсутність за адресою, повідомленою суду, а є належним доказом повідомлення сторони про відповідну процесуальну дію.
    Разом    з тим,    суд констатує, що       ухвалою суду від             22 квітня 2020 року, сторони повідомлялися про       дату,       час та місце          розгляду справи (в розумінні    частини 2 статті 120 ГПК України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 ГПК України).
В той же час, суд констатує, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СOVID-19)", розділу Х "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.
Водночас,    змінивши процесуальні строки передбачені ГПК України у вищевказаному Законі, законодавець не зазначив у переліку статей на які поширюється Закон статтю 273 ГПК України (строк розгляду апеляційної скарги). 
Відтак суд констатує, що на даний момент даний строк (на відміну від інших, в тому числі щодо часу можливості надання відзиву) не є продовженим.
З огляду на все вищезазначене, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу без участі представника Відповідача    за наявними в матеріалах справи доказами (адже в разі відкладення розгляду справи апеляційним господарським судом, буде порушено процесуальний строк розгляду апеляційної скарги).
Разом з тим, суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.       
В судовому засіданні від 27 травня 2020 року було заслухано представника Позивача, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення,    яким задоволити позовні вимоги. Зазначивши при цьому, що договір оренди торговельного місця закінчив свою дію 31 грудня 2018 року, а Позивач вжив всі належні дії та заходи шляхом направлення листа від 28 січня 2019 року за №32/1 про закінчення терміну дії договору оренди від 1 березня 2017 року та на його переконання, фіскальний чек та рекомендоване повідомлення про вручення є належними доказами щодо повідомлення Відповідача про припинення дії укладеного договору за №1299/630/17.                                                               
Заслухавши представника Позивача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

При цьому,       суд      виходив з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 1 березня 2017 між Позивачем та Відповідачем було укладено договір оренди торговельного місця №1299/630/17 (надалі - Договір; а.с. 13-15), за яким Відповідачу було передано в тимчасове платне користування торговельне місце №630, загальною площею 2,10 кв.м. на Центральному ринку в м. Луцьку, по вул. Глушець, 1 для розміщення об`єкта торгівлі (малої архітектурної форми).
Згідно пункту 3.1 Договору: вступ Відповідача у користування      торговельним місцем настає одночасно з підписанням сторонами даного Договору; підписання даного Договору свідчить про те, що Відповідач отримав в користування Торговельне місце.
Відповідно до пункту 3.2 Договору:  після закінчення строку оренди, передбаченого цим Договором або у випадку дострокового припинення Договору, Відповідач  зобов`язався   протягом 10 календарних днів повністю звільнити торговельне місце та виконати інші свої зобов`язання перед Позивачем в тому числі грошові; повернення торговельного місця підтверджується підписанням акту приймання-передачі торговельного місця; у випадку невиконання Відповідачем даного пункту Позивач має право самостійно звільнити торгівельне місце від об`єкту торгівлі, яким користувався Відповідач шляхом демонтажу та вивезення з території ринку про що комісією у складі трьох працівників Позивача складається відповідний акт та повідомляється Відповідач.
Пунктом 4.1 даного Договору визначено, що розмір орендної плати за торговельне місце складає 157 грн 50 коп. на місяць в т.ч. ПДВ; орендна плата сплачується щомісячно на поточний рахунок Позивача, не пізніше 20-го числа поточного місяця (розрахунковий місяць); розмір орендної плати за кожний наступний місяць після першого місяця дії Договору визначається шляхом користування розміру місячної орендної плати на офіційний індекс інфляції за попередній місяць; при цьому скоригована сума орендної плати не може бути нижчою за встановлену Договором.
Відповідно до пункту 4.2 Договору, до розміру орендної плати не включається розмір компенсації за спожиту електроенергію, що розраховується відповідно до      показників лічильника, розміщеного на об`єкті торгівлі або торговельному місці та сплачується до 5-го числа наступного місяця за розрахунковим.
Згідно пункту 4.3 Договору, розмір орендної плати може переглядатися Позивачем у випадку змін у податковому законодавстві, збільшення розміру нормативної грошової оцінки або орендної плати за земельну ділянку, на якій розташований Ринок, індексу інфляції понад 4%, змін тарифів на комунальні та інші послуги, на які надаються Позивачу, або за інших аналогічних обставин, які мають суттєве значення.
Такий перегляд орендної плати здійснюється за умови попереднього повідомлення Відповідача за 30 календарних днів, відповідно до пункту 9.1 Договору, та підписання додаткової угоди до договору протягом 7 календарних днів з дати такого повідомлення.
Відповідно до пункту 8.1 Договору сторони дійшли згоди, що цей Договір є укладеним по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до пункту 8.2 Договору, зміни та доповнення до Договору вносять шляхом підписання додаткових угод, що є невід`ємною частиною Договору.
Пунктом 8.3 Договору передбачено, що Договір може бути припинений внаслідок виконання сторонами своїх обов`язків або внаслідок його розірвання.
Пунктом 8.4  Договір визначено, що Договір оренди підлягає розірванню: за взаємною згодою сторін; у випадку припинення суб`єкта господарювання, що є стороною за даним Договором; відмови від Договору оренди, у випадку прострочення Відповідачем сплати орендної плати протягом 3 місяців підряд; у випадку, якщо Відповідач користується торгівельним місцем всупереч Договору або всупереч його призначенню; Відповідач своєю недбалою поведінкою, або з умислом здійснив або створює загрозу пошкодження орендного майна.
У відповідності до пункту 9.1 Договору, письмове повідомлення Позивача вважається належним, якщо відповідна інформація була розміщена на дошці оголошень Ринку або надіслана поштою.
Даний договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку не оспорено, не розірвано та не визнано недійсним, а отже є дійсним, укладеними належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.
Як слідує з доказів, долучених до матеріалів справи, у зв`язку з відсутністю заперечень Позивача протягом місяця з дати закінчення дії Договору, Договір вважається поновленим на тих же умовах на той самий строк, тобто на рік до 31 грудня 2018 року.
22 листопада 2017 року між Позивачем та Відповідачем було підписано Додаткову угоду №3 до Договору, якою було внесено зміни до пункту 4.1 Договору та викладено його в наступній редакції: "розмір орендної плати за торговельне місце з 1 січня 2018 року складає 231 грн. на місяць в т.ч. ПДВ., яка згідно розділу 8 Договору оренди є його невід`ємною частиною» (а.с. 16).
Із доводів позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що Позивач зважаючи  на те, що термін дії Договору закінчився 31 грудня 2018 року,  пропонував Відповідачу підписати новий договір на нових умовах на 2019 рік, від якого Відповідач відмовилася. 
Також Позивач на адресу Відповідача надіслав  повідомлення №32/1 від 28 січня 2019 року, щодо не продовження терміну дії даного договору на 2019 рік (а.с. 17). В підтвердження направлення такого листа Позивач долучив до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та фіскальний чек (а.с. 18).
При цьому, Позивач зазначає в позовній заяві та апеляційній скарзі, що даний лист Відповідач отримав 31 січня 2019 року.
Також із наданих пояснень представника Позивача слідує, що Відповідач, отримавши повідомлення №32/1 від 28 січня 2019 року щодо не продовження договору оренди торговельного місця, продовжує користуватися даним торговельним місцем без договору оренди. апелянт вказує, що станом на 2 грудня 2019 року та на дату розгляду справи судом торговельне місце не звільнив.
На переконання апелянта, в порушення умов вищевказаного Договору по поверненню Позивачу орендованого майна Відповідач не звільнив торговельне місце від малої архітектурної форми, що стало підставою для нарахування неустойки на підставі частини 2 статті 782 Цивільного кодексу України та  для звернення Позивача з даним позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.
Відповідно до   статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог   Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до   статті 291 Господарського кодексу України   договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму   Цивільного кодексу України.
Частинами 1-2   статті 785 Цивільного кодексу України   передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Відповідно до частини 1   статті 216 Господарського кодексу України   учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.
Відповідно до пункту 3 частини 1   статті 611 Цивільного кодексу України   у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Передбачені   статтею 785 Цивільного кодексу України   наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій   статті 291 Господарського кодексу України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Відповідно до частини 2   статті 551 Цивільного кодексу України   якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2   статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, аналізуючи встановленні обставини у даній справі саме в правовому полі регулювання даних відносин, колегія суддів констатує, що між сторонами у справі склалися правовідносини щодо оренди торгового місця.
Відповідно до частини 1      статті 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Колегією суддів  встановлено, що в даному випадку відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між Позивачем та Відповідачем договір оренди торговельного місця недійсним в судовому порядку не визнавався, сторонами у встановленому порядку достроково розірваний не був.
Зважаючи на заперечення Відповідача щодо отримання листа від Позивача про припинення та не продовження дії Договору колегія суддів зазначає наступне.
У якості доказів направлення на адресу Відповідача повідомлення      №32/1 від 28 січня 2019 року Позивачем надано фіскальний чек від 30 січня 2019 року та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 30 січня 2019 року, де в рядку «розписка в одержанні» написано прописом « ОСОБА_2 » (а.с. 18).
В той же час колегія суддів акцентує увагу на тому, що для даного характеру правовідносин характерним є те, що значення має саме зміст такого листа (повідомлення) щодо небажання орендодавця продовжувати дію договору, і тому важлива увага приділяється саме доказування змісту такого листа та доведення його до відома орендаря.  
Абзацом 27 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених   постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року N 270    (надалі - Правила) передбачено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до   Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"   форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).
Згідно з   статтею 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"   розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
У відповідності до пункту 19 Правил, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.
Пунктом 59 Правил визначено, що внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. 
Згідно з пунктом 61 Правил, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.
Із наведених норм вбачається, що належним доказом направлення повідомлення      №32/1 від 28 січня 2019 року, щодо не продовження терміну дії даного Договору на 2019 рік може бути бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фіскальним чеком про відправлення. Адже саме в цьому доказі буде відображено короткий зміст такого відправлення та підтверджено той факт, що саме було відправлено адресату.
В той же час, Позивачем на підтвердження направлення повідомлення для Відповідача про припинення дії Договору, не було долучено  опис вкладення у цінній лист із зазначенням адреси Відповідача, детальним переліком предметів відправлення. 
Поміж тим, наданий ж Позивачем фіскальний чек та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в свою чергу, не містить детального переліку предметів відправлення, у зв`язку із чим, зважаючи на заперечення Відповідача щодо отримання такого відправлення,  встановити факт направлення саме вказаного повідомлення на адресу Відповідача неможливо. Між тим з вказаного фіскального чеку вбачається надіслання Відповідачу рекомендованого листа, проте не зазначено та не вбачається, які саме документи були вкладені у цьому листі, а тому не можна дійти беззаперечного висновку про направлення 30 січня 2019 року саме повідомлення      №32/1 від 28 січня 2019 року, а не будь-яких інших документів. 
На переконання колегія суддів доказом, який би підтверджував надіслання Позивачем повідомлення      №32/1 від 28 січня 2019 року мав би бути опис вкладення до цінного листа, або ж відмітка на самому ж листі щодо отримання його адресатом,  проте таких доказів суду не подано.
Окрім того, колегія суддів констатує, що в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 30 січня 2019 року №4302518403630 в графі "Розписка в одержанні", міститься напис «Дельова» (неправильно зазначено фамілію Відповідача), який Відповідач заперечує, інших ідентифікуючих ознак вказане рекомендоване повідомлення не містить, тому в колегії суддів відсутні належні та допустимі докази, котрі б могли підтвердити факт направлення Позивачем на адресу Відповідача повідомлення №32/1 від 28 січня 2019 року та саме те, що  Відповідач  його отримала.
Таким чином, наданий Позивачем фіскальний чек та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не є належними, достатніми та достовірними доказами направлення на адресу Відповідача повідомлення      №32/1 від 28 січня 2019 року про припинення дії Договору.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Позивача  підтвердив, що відповідна інформація (щодо припинення дії Договору) на інформаційному стенді розміщена не була.
Все вищеописане свідчить про те, що Позивачем не здійснено дій, визначених Договором, в тому числі й у пункті 9.1 Договору.
   Статтею 785 Цивільного кодексу України   передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
В той же час колегія суддів констатує, що передбачені   статтею 785 Цивільного кодексу України    наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави ж припинення даного виду договорів визначені в частині 2   статті 291 Господарського кодексу України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до   статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності, заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Зі змісту зазначеної норми випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним протягом одного місяця після закінчення строку договору.
Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.
При цьому, колегією суддів також приймається до уваги та обставина,  що Відповідач здійснювала орендні платежі за користування торговельним місцем впродовж 2019 року, а Позивачем приймалась оплата за оренду торговельного місця. Факт проведення розрахунків Відповідачем та прийняття платежів Позивачем заперечений не був (а.с. 33). Також Позивачем не було надано доказів повернення Відповідачу сплачених впродовж 2019 року грошових коштів, котрі, на думку Позивача, перераховувались згідно угоди, яка припинила свою дію.
Отже, неповернення майна оренди після закінчення Договору оренди є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 2          статті 785 Цивільного кодексу України, а саме неустойки у розмірі подвійної орендної плати, яка є спеціальною мірою відповідальності наймача орендованого майна і застосовується виключно після припинення договірних відносин з оренди майна. Саме тому зважаючи на неприпинення орендних відносин, та з огляду на дійсність укладеного Договору з урахуванням не доведення Позивачем виконання пункту 9.1 Договору, суд приходить до висновку про відсутність обгрунтованих підстав  для задоволення позовних вимог Позивача про стягнення вказаної неустойки та усунення перешкод в користуванні торговельним місцем, а тому відмовляє у задоволенні таких позовних вимог.
Водночас, все вищевказане в даній постанові спростовує доводи апеляційної скарги.
Апеляційний господарський суд констатує, що  відповідне судове рішення було прийнято і  місцевим господарським судом.
Відтак, апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване рішення, а апеляційну скаргу без задоволення. 

Відповідно до пункту 1   статті 73 Господарського процесуального кодексу України       доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3   статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію   статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Таким чином, колегія суддів вважає посилання Позивача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. 
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Позивача, згідно   статті 129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -                      

                     ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Волинської обласної спілки споживчих товариств на рішення Господарського суду Волинської області від 21 лютого 2020 року в справі №903/955/19 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Волинської області від 21 лютого 2020 року в справі №903/955/19 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
5. Справу №903/955/19 повернути Господарському суду Волинської області.
Повний текст постанови виготовлено 3 червня 2020 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.