ПОСТАНОВА
Іменем України

04 травня 2020 року 

м. Київ
справа №813/2061/17
адміністративне провадження №К/9901/48918/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Желєзного І.В., Стародуба О.П.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області
на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року (суддя Гулик А.Г.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року (колегія у складі суддів Сеника Р.П., Попка Я.С., Хобор Р.Б.)
у справі №813/2061/17
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області
за участю третьої особи - Миколаївської міської ради
про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

І. РУХ СПРАВИ

1.          07.06.2017 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа на стороні відповідача - Миколаївська міська рада.
2.          З урахуванням заяви про зміну позовних вимог, позивач просив суд:
-          визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене у листі від 04.11.2016 №І-13652/0-6928/6-16 про розгляд клопотання, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка розташована на території Миколаївського району Львівської області за межами населеного пункту;
-          зобов`язати відповідача прийняти рішення про видачу наказу про надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. 
3.          Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018, позов задоволено частково: 
-          визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, викладене у листі від 04.11.2016 №І-13652/0-6928/6-16 про розгляд клопотання, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка розташована на території Миколаївського району Львівської області за межами населеного пункту; 
-          зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка розташована на території Миколаївського району Львівської області за межами населеного пункт; 
-          в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.
4.          24.04.2018 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Миколаївської міської ради. Скаржник просить скасувати судові рішення.
5.          26.04.2018 відкрито касаційне провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6.          07.10.2016 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надійшло клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Миколаївської міської ради Львівської області. До клопотання, зокрема, додано графічні матеріали із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.
7.          Головне управління Держгеокадастру у Львівській області направило Миколаївській міській раді лист №М-13653/0-6516/6-16 від 10.10.2016 «Про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». В листі Головне управління Держгеокадастру у Львівській області інформувало про розгляд ним клопотань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Миколаївської міської ради. 
У зв`язку з цим, запропоновано міській раді перевірити бажане місце розташування земельної ділянки на відповідність генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній і землевпорядній документації, розробленій на місцевому рівні та висловити в найкоротший строк позицію щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої ділянка може бути передана у власність.
8.          Оскільки до листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №М-13653/0-6516/6-16 від 10.10.2016 не було додано графічних матеріалів та копій клопотань заявників, що виключало можливість розгляду листа по суті, Миколаївська міська рада надіслала Головному управлінню Держгеокадастру відповідний лист (від 27.10.2016 №02-12/2366) про відсутність графічних матеріалів.
9.          Листом від 04.11.2016 №І-13652/0-6928/6-16 Головне управління Держгеокадастру України у Львівській області відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки відсутнє погодження Миколаївської міської ради Львівської області щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.
10.          Отримавши необхідні графічні матеріали, Миколаївська міська рада розглянула лист Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №М-13653/0-6516/6-16 від 10.10.2016 по суті та листом від 15.11.2016 №02-12/2528 повідомила, що територія, зазначена у графічних матеріалах, у 2003 році була передана в оренду ТзОВ «Гідробуд-М» для сільськогосподарського використання та внесена до державної статистичної звітності про наявність земель та їх розподіл за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форма 6-ЗЕМ). Право користування ТзОВ «Гідробуд-М» даною земельною ділянкою сільськогосподарського призначення не припинялося. Також було повідомлено, що згідно з новим Генеральним планом міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №208 від 24.06.2016, усі території, розташовані за межами населеного пункту (в тому числі пайові землі), крім земель державного лісового фонду, включені в межі населеного пункту. Тобто, розпорядником даних земель є Миколаївська міська рада, а не Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

11.          Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач протиправно відмовив йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки законної підстави для відмови в наданні дозволу немає.
12.          Відповідач заперечував проти позову, мотивуючи тим, що зобов`язаний був отримати погодження щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою від органу місцевого самоврядування. Така вимога передбачена дорученням Віце-прем`єр-міністра України та рішенням колегії Держземагентства України. Від Миколаївської міської ради Львівської області такого погодження не отримав, тому правомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.
13.          Третя особа проти позову також заперечувала. Листом від 15.11.2016 №02-12/2528 Миколаївська міська рада повідомила про те, що не погоджує надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої ділянка може бути передана у власність громадянам, зокрема, ОСОБА_1 , оскільки місце розташування земельної ділянки не відповідає генеральному плану м. Миколаєва. Тобто, земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, а не за його межами. Крім того, на час надання позивачу листа-відмови від 04.11.2016, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не керувалась листом міської ради від 15.11.2016 про відмову в погодженні надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки цього листа ще не було. 
Натомість Держгеокадастр відмову у наданні позивачу дозволу пояснив відсутністю погодження з боку міської ради.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14.          Задовольняючи позов частково, суди виходили з того, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою. Земельним кодексом України передбачено механізм безоплатної передачі  земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні  підстави для відмови в цьому, а тому відповідач не мав право відмовляти позивачу у наданні дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з підстав, не передбачених ЗК України.
15.          Суди встановили, що на звернення Держгеокадастру про висловлення позиції щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, Миколаївська міська рада не надала жодних заперечень, тобто за відсутності відповіді погодила надання дозволу. Саме про відсутність такого погодження, а не про обґрунтовані заперечення з боку міської ради, йдеться в рішенні відповідача, якими позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.
16.          Суди відмовили в задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення відповідно до вимог ч.7 ст.118 ЗК України. Обов`язок відповідача прийняти відповідне рішення передбачений положеннями ч.7 ст. 118 ЗК України, за наслідками розгляду відповідного клопотання. Тому підстав зобов`язувати в судовому порядку прийняти відповідне рішення немає.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

17.          У касаційній скарзі третя особа Миколаївська міська рада вважає, що суди неправильно вирішили спір, допустивши такі порушення норм матеріального та процесуального права:
А) суди не взяли до уваги, що Миколаївська міська радою розглянула лист Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 10.10.2016 по суті та надала обґрунтовану відмову листом від 15.11.2016. Повідомлялося, що територія, зазначена у графічних матеріалах, у 2003 році була передана в оренду ТзОВ «Гідробуд-М» для сільськогосподарського використання та внесена до державної статистичної звітності про наявність земель та їх розподіл за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форма 6-ЗЕМ). Право користування ТзОВ «Гідробуд-М» даною земельною ділянкою сільськогосподарського призначення не припинялося. Також згідно з новим Генеральним плану міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №208 від 24.06.2016, усі території, розташовані за межами населеного пункту (в тому числі пайові землі), крім земель державного лісового фонду, включені в межі населеного пункту. Тобто розпорядником даних земель є Миколаївська міська рада, а не Головне управління Держгеокадастру у Львівській області;
Б) Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, не дочекавшись відповіді від міської ради (лист від 15.11.2016), листом від 04.11.2016 самостійно відмовило позивачу у наданні дозволу. Відмову Держгеокадастр обгрунтовував відсутністю погодження міської ради, що не відповідає дійсності;
В) Головне управління Держгеокадастру в суді першої інстанції заперечувало позовні вимоги, але про лист Миколаївської міської ради від 15.11.2016 не згадувало. Проте під час апеляційного розгляду суд не надав належної правової оцінки доданим до апеляційної скарги доказам, листам Держгеокадастру та Миколаївської міської ради, рішенню міської ради від 24.06.2016 №206 «Про виготовлення проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж м. Миколаєва», пояснення апелянта про заплановане виготовлення проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж м. Миколаєва на 2018 рік.
18.          Відзиву на касаційну скаргу не подано.   

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

19.          Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.
20.          Головним правовим питанням спору є правомірність відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з огляду на погодження чи непогодження органом місцевого самоврядування місця розташування земельної ділянки.
21.          Суди попередніх інстанції встановили, що підстави для ненадання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою відсутні та зобов`язали відповідача повторно розглянути заяву позивача.
22.          Щодо змісту та форми рішення відповідного органу з питань надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Верховний Суд зазначає наступне.
23.          Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.   
24.          Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521.
25.          Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.
26.          Згідно з п. 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 №600, (далі Інструкція № 600) накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.
27.          Пунктом 123 Інструкція № 600 визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.
28.          Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.
29.          Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.
30.          Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його наданні, незважаючи на надсилання заявнику листа за наслідками розгляду заяви, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.
31.          Питання щодо ефективного способу захисту прав позивача у такій ситуації в судовій практиці поставало неодноразово. 
32.          Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п. 36- 39).
33.          Тобто, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні. 
34.          В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання. Оскільки клопотання вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника,
35.          Відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом. 
36.          Застосовуючи такий підхід до справи, що розглядається, Суд звертає увагу на те, що обставини, на які посилається у касаційній скарзі Миколаївська міська рада, не були враховані Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області під час розгляд заяви ОСОБА_1 .. Їм не надано оцінки з огляду на те, чи можуть вони бути законними підставами для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо якого звернувся позивач.
37.          Обмежившись лише посиланням на те, що міська рада не погодила надання дозволу, Відповідач не врахував вимог ст. 118 Земельного кодексу України. 
38.          Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:   
-          невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;
-          невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;   
-          невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.   
39.          Отже, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.   
40.          Звертаючись до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивач подав необхідні документи, передбачені нормами Земельного кодексу України, для розгляду їх по суті та прийняття рішення. 
41.          Натомість відповідач відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, лише з тих підстав, що відсутнє погодження Миколаївської міської ради Львівської області.
42.          Обґрунтовуючи відмову, відповідач покликався на наказ Держземагентством України від 15.10.2014 № 328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014", зокрема - рішення колегії Держземагентства України № 2/1 "Про обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності", яким запроваджено з 15.10.2014 обов`язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.
43.          Зазначеним рішенням колегії №2/1 передбачено обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою, і у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною 7 статті 118 та частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України у задоволенні відповідного клопотання може бути відмовлено.
44.          Отже, вказане рішення колегії Держземагентства України № 2/1 фактично визначає ще одного суб`єкта земельних правовідносин при вирішенні питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, яким є сільська рада.
45.          Водночас, перелік законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Підстава для відмови, яка була зазначена відповідачем, нормами Земельного Кодексу України не передбачена.
46.          Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №813/4498/16.
47.          Таким чином наведені відповідачем обставини (відсутність погодження міської ради) не є законними підставами для відмови у наданні дозволу.
48.          Водночас, листом від 15.11.2016 №02-12/2528 Миколаївська міська рада повідомила Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, що територія, зазначена у графічних матеріалах, у 2003 році була передана в оренду ТзОВ «Гідробуд-М» для сільськогосподарського використання та внесена до державної статистичної звітності про наявність земель та їх розподіл за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форма 6-ЗЕМ). Право користування ТзОВ «Гідробуд-М» даною земельною ділянкою сільськогосподарського призначення не припинялося. Також було повідомлено, що згідно з новим Генеральним планом міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №208 від 24.06.2016, усі території, розташовані за межами населеного пункту (в тому числі пайові землі), крім земель державного лісового фонду, включені в межі населеного пункту. Тобто, розпорядником даних земель є Миколаївська міська рада, а не Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.
49.          Наведені обставини (у разі їх підтвердження) свідчать про те, що місце розташування бажаної до відведення земельної ділянки не відповідає містобудівній документації, земельна ділянка не є вільною. Тобто, ймовірно, є перешкоди для надання дозволу на розробку проекту землеустрою, які повинні бути з`ясовані під час повторного розгляду заяви позивача.
50.          Таким чином, Верховний Суд вважає неправильними висновок суду першої інстанції про те, що оскільки міська рада не надала власної відповіді щодо погодження можливості надання дозволу на розробку проекту землеустрою, вважається, що вона погодила надання дозволу. Зазначена обставина, сама по собі, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки вимога про погодження не має законних підстав. 
51.          Водночас у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції такого висновку немає.
52.          Отже, суди попередніх інстанцій, хоча і правильно вирішили спір по суті, проте мотиви визнання протиправним і скасування рішення відповідача, викладене у листі від 04.11.2016 №І-13652/0-6928/6-16 про розгляд клопотання, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу, судом першої інстанції зроблено з неправильним застосування норм матеріального права. Тому така підлягає зміні.
53.          Відповідно до статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
54.          Зважаючи на вищенаведене, Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги та зміну мотивувальної частини постанови суду першої інстанції та залишення без змін  постанови суду апеляційної інстанції.
55.          Відшкодування судових витрат за подання касаційної скарги суб`єкту владних повноважень законом не передбачено.

Керуючись ст. 345, 349, 351, 355, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.          Касаційну скаргу Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області задовольнити частково.
2.          Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року змінити шляхом виключення з її мотивувальної частини абзаців такого змісту:
«Суд також звертає увагу на те, що згідно з пп. 2.4 п. 2 рішення колегії Держземагентства України № 2/1 від 14.10.2014 «Про обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», у разі якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування  письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.
Суд встановив, що на звернення відповідача про висловлення позиції щодо надання дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту, Миколаївська міська рада Львівської області не надала жодних заперечень, тобто за замовчанням погодила надання дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.
Саме про відсутність такого погодження, а не про наявність обґрунтованих  заперечень, зазначається в рішенні відповідача, якими відмовлено  в наданні дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Миколаївської міської ради Львівської області».
3.          Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Кравчук В.М.

Суддя                                                                                                     Желєзний І.В.

Суддя                                                                                                    Стародуб О.П.