ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4069/20 Справа № 200/14941/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш  В. І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 48

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2020 року                                                         м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Центральної районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Дніпрі ради та Управління служба у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 09 жовтня 2009 року по 29 травня 2017 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні.
Зазначає, що відповідач не виконує покладених на нього батьківських обов`язків та не цікавиться дитиною, не приймає будь-якої участі у вихованні дитини, не здійснює матеріальної допомоги на її утримання, не піклується про його фізичний стан і духовний розвиток дитини. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина. 
На підставі викладеного, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Управління служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради та Управління служба у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав - задоволено.
Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча мав би це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ніякого інтересу до сина не проявляє.
Не погодившись з рішенням суду,представник ОСОБА_1 — ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином всіх фактичних обставин справи не з`ясував та не надав належної оцінки доводам відповідача, у зв`язку чим дійшов безпідставного висновку про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що висновок органу опіки та піклування, носить рекомендаційний характер.
29 квітня 2020 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, який мотивувала тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, не виявляє інтересу до життя дитини, не піклувався про її фізичний стан, духовний розвиток та його здоров`я, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про позбавлення батьківських прав.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які з 09 жовтня 2009 року по 29 травня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Дитина постійно проживає разом з матір ю та знаходиться на її утриманні. 
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м.Дніпрі ради від 13 серпня 2019 року № 725 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка створила всі необхідні умови для розвитку та проживання малолітньої дитини, піклується про неї та матеріально забезпечує, від чого в свою чергу ухиляється батько дитини, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до інформації КП «Дніпропетровський наркологічний диспансер ДОР» від 09 серпня 2019 року за вих. 1415, що міститься в матеріалах справи, у період з 11 січня 2016 року по 21 січня 2016 року відповідач проходив відповідне наркологічне лікування в їхньому закладі. На відповідному медичному обліку не перебуває.
07 травня 2015 року відповідач проходив курс лікування із з застосуванням антиалкогольного та протирецидивного препарату тривалої дії " ІНФОРМАЦІЯ_3 implant ІНФОРМАЦІЯ_4 " і в Дніпропетровському наркологічному диспансері було імплантовано вказаний препарат. Додатково було надано свідоцтво протирецидивного лікування алкогольної залежності за № НОМЕР_1 та посвідчення на ім`я пацієнта ОСОБА_1 .
Відповідно до анкет медичної компанії “ ІНФОРМАЦІЯ_5 ” від 09 січня 2016 року та 24 січня ІНФОРМАЦІЯ_6 року, ОСОБА_1 протягом місяця вживав у великій кількості алкоголь, періодично викликав швидку допомогу та порушував режим лікування, яке йому було призначено.
За змістом договору двосторонньої згоди на лікування від 24 лютого 2016 року, укладеного між ВК “Дніпропетровська кооперативна медична фірма “Глорія” та ОСОБА_1 , останній добровільно звернувся до закладу з приводу наявності у нього алкогольної залежності, із жалобами на непереборну тягу до спиртного.
Як вбачається із відповіді Красногвардійського ВП ДВП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області від 11 липня 2016 року, ОСОБА_3 просила вжити заходів до свого чоловіка ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що за місцем спільного мешкання останній провокує конфлікти та висловлюється на її адресу нецензурною лайкою. 
Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про ухилення батька від виконання своїх батьківських обов”язків, вихованням малолітньої дитини та її утриманням, займається лише мати, тому з урахуванням найкращих інтересів дитини, вважав вимоги такими, що підлягають задоволенню. 
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини
(стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України»
від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на відсутність підстав для позбавлення батьківських прав, з огляду на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина. Зазначив, що всі його лікування є достатнім доказом його наміру виправити життєву ситуацію на краще, він не вчиняв винних дій щодо неучасті у вихованні дитини.
Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, позивачем не надано.
За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини виявляв намір спілкуватись з сином, звернувшись 01 жовтня 2018 року з заявою до органу опіки та піклування щодо визначення порядку спілкування з дитиною, проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.
Висновок органу опіки та піклування, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).
З урахуванням наведеного, та враховуючи висловлене відповідачем у суді апеляційної інстанції (в режимі відеоконференції з Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань № 4”) бажання змінити свою поведінку й відносини з сином у бік покращення, відсутність на час розгляду справи виняткової ситуації, яка свідчить про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, висновки суду першої інстанції про те, що зазначені позивачем обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, та є підставою для позбавлення його батьківських обов`язків відносно сина, є помилковими.
Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, ухвалене судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в позові.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач звернулася до суду з позовом щодо захисту прав та інтересів своєї малолітньої дитини.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року — скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Центральної районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Дніпрі ради та Управління служба у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав — відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида