УХВАЛА

29 квітня 2020 року 
м. Київ

Справа №  922/2155/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,
за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2019 (головуючий суддя Гетьман Р.А., судді Россолов В.В., Тихий П.В.) та рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2018 (суддя Светлічний Ю.В.) у справі № 922/2155/18
за позовом Першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області
до Фермерського господарства "Салій І.А."
про визнання відсутнім права постійного користування ділянкою, 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року Перший заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - позивач) із позовною заявою до Фермерського господарства "Салій І.А." (далі - відповідач), в якій заявлено вимоги визнати відсутнім у відповідача права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення розміром 121,24 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ХР-22-00-00-1224, розташованою на території Одрадівської сільської ради Первомайського району Харківської області. 
Позовні вимоги обґрунтовані прокурором тими обставинами, що до складу спадщини право постійного користування земельною ділянкою, підтверджене державним актом на землю від 19.04.1994 ХР-22-00-0001224, не включене, та власнику фермерського господарства, яким став Салій Геннадій Іванович, спірна земельна ділянка не належить.
За таких обставин прокурор вважає, що ФГ "Салій І.А." з 21.11.2015 продовжує використовувати спірну земельну ділянку на праві постійного користування без належних для цього підстав, що підтверджується листом Лозівської ОДПІ (Первомайське відділення) ГУ ДФС у Харківській області та податковою декларацією, в якій у відомостях про наявність земельних ділянок фермерського господарства вказано номер державного акту на право постійного користування ХР-22-00-001224.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.10.2018, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2019, у задоволенні позову відмовлено. 
Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд, посилаючись на положення статей 15, 16 ЦК України та статті 20 ГК України вказав, що спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання відсутнім у відповідача права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення розміром 121,24 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ХР-22-00-00-1224, розташованою на території Одрадівської сільської ради Первомайського району Харківської області, обраний прокурором, не відповідає встановленим способам захисту права, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити з цих підстав. 
Суд апеляційної інстанції погодився з підставами відмови у задоволенні позову, викладеним судом першої інстанції, вказуючи про те, що позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. В той же час, вимога про визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою не може бути предметом позову, оскільки не приведе до відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. В даному випадку, внаслідок задоволення позовних вимог не відбудеться нівелювання негативних наслідків і не відновиться користування конкретним матеріальним благом - земельною ділянкою. Апеляційний суд вказав, що заявлений позов фактично містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (визнання відсутнім права користування) та не стосується захисту права цивільного, тобто задоволення такої вимоги не є ефективним способом захисту прав позивачів, які вже захищені законом.
Не погоджуючись з рішеннями господарських судів, прокурор подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування підстав для скасування судових рішень прокурор зазначає про неправильне застосування господарськими судами норм матеріального (статті 15-16 ЦК України, стаття 20 ГК України) та процесуального (статті 76-79, 236 ГПК України) права, а також неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. 
Прокурор зазначає, що судами не надано оцінки його доводам щодо наявності порушень статей 407, 1216, 1218 ЦК України під час використання земельної ділянки після смерті Салій І.А. фермерським господарством. 
На думку скаржника, судом не наведено жодної правової норми щодо відсутності підстав для захисту порушеного права, а застосовані положення ЦК України (статті 15-16) та ГК України (ст. 20) не спростовують доводів прокурора. При цьому, обрання способу захисту у кожному конкретному випадку та з огляду на особливості певних правовідносин є законним правом позивача або прокурора. Неправильне тлумачення судом статті 16 ЦК України суперечить положенням законодавства і призвело до неправомірної відмови прокурору у реалізації права на судовий захист. 
Таким чином, прокурор вважає висновки судів про те, що прокурором обрано невірний спосіб захисту права такими, що не відповідають наведеним нормам матеріального права та не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 12.06.2013 у справі №6-32цс13. 
Також посилаючись на положення статей 13, 14 Конституції України, статей 125, 152 Земельного кодексу України, прокурор зазначає, що у відповідача відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, а наведені відповідачем доводи не дають правових підстав вважати законним його знаходження на спірній земельній ділянці, зазначаючи про те, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 922/2652/17.  
Ухвалою Верховного Суду від 27.01.2020 (головуючий - Суховий В.Г., судді: Берднік І.С., Міщенко І.С.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2019 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2018 у справі № 922/2155/18 та призначено її розгляд на 18.03.2020. 
Ухвалою Верховного Суду від 28.02.2020 у зв'язку з перебуванням судді Міщенко І.С. у відрядженні, призначено розгляд касаційної скарги на 25.03.2020.
Ухвалою Верховного Суду від 17.03.2020 з огляду на приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215) розгляд справи № 922/2155/18 відкладено. 
Ухвалою Верховного Суду від 02.04.2020 призначено розгляд касаційної скарги на 29.04.2020. 
Відповідно до частини 1 статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.
Положеннями частин 1, 3, 4 статті 303 ГПК України передбачено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції. Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п'ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.
Розглянувши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про необхідність передачі справи на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на підставі частини 1 статті 302 ГПК України з огляду на таке.
Предметом заявленого прокурором позову є вимога визнати відсутнім у відповідача право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення розміром 121,24 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ХР-22-00-00-1224, розташованою на території Одрадівської сільської ради Первомайського району Харківської області.
Слід зазначити, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. 
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Даний спір виник із земельних правовідносин, які згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами. 
Способи захисту прав на земельні ділянки передбачено положеннями статті 152 Земельного кодексу України, згідно з частиною 2 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
В силу приписів частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною, г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частини 1 статті 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. 
Нормами статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Прокурором обрано спосіб захисту інтересів держави та заявлено вимогу про визнання відсутнім права у відповідача щодо користування спірною земельною ділянкою.
Позов обґрунтовано відсутністю права користування у відповідача спірною земельною ділянкою на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ХР-22-00-00-1224 у зв'язку зі смертю голови фермерського господарства, на ім'я якого було видано Державний акт. 
На підтвердження правильності обраного способу захисту шляхом визнання відсутнім права землекористування у відповідача, прокурор посилається в позові та касаційній скарзі, зокрема, на положення статті 20 Господарського кодексу України ("визнання наявності або відсутності прав"), а також на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №922/2652/17 щодо застосування норм статті 20 Господарського кодексу України у спорі із земельних правовідносин. 
Водночас, імперативними нормами статті 4 Господарського кодексу України установлено, що земельні відносини не є предметом регулювання цього Кодексу, що виключає застосування норм Господарського кодексу України, у тому числі положень статті 20 цього Кодексу, у вирішенні земельних спорів. 
Дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, зважаючи на предмет і підстави позову та обраний прокурором спосіб захисту інтересів держави, нормативно-правове регулювання спірних земельних правовідносин, та враховуючи важливість питання щодо можливості застосування до земельних відносин приписів Господарського кодексу України в аспекті істотного впливу на забезпечення однакового застосування господарськими судами положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України при вирішенні спорів відповідних категорій, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм статті 20 ГПК України у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у справі № 922/2652/17 у складі колегії суддів з палати, до складу якої входить і колегія суддів, що розглядає цю справу, у зв'язку з чим відповідно до вимог частини 1 статті 302 ГПК України з метою формування за наведених вище обставин єдиної правозастосовчої практики справу № 922/2155/18 необхідно передати на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 ГПК України, суд
УХВАЛИВ:
Справу № 922/2155/18 разом із касаційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2019 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2018 передати на розгляд палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Суховий В.Г.
Судді                                                                                          Берднік І.С.
                                                                                          Міщенко І.С.