22-ц/804/753/20 
                                                                                265/6514/19 

П О С Т А Н О В А
І м е н е м    У к р а ї н и

05 березня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого  Мироненко І.П.
          суддів:            Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.       
сторони:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;
відповідач – ОСОБА_1 ; 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Маріуполі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 листопада 2019 року, постановленого у складі судді Міхєєвої І.М., -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 14 вересня 2008 року. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 54 557,31 грн. та судовий збір в сумі 1921,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 вересня 2008 року з відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. У порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 липня 2019 року має заборгованість у загальній сумі 54 557,31 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 6656,77 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 42 426,38 грн.; заборгованості за пенею та комісією 2400,00 грн.; штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. - фіксована частина та 2574,16 грн. - процентна складова.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2008 року у відповідача відсутня, а доказів про продовження дії договору банком суду не надано.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст
15 січня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 листопада 2019 року. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження. 
В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що письмова форма договору є доказом не лише факту укладання договору, але й фактом передачі грошової суми. 
Відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Заперечень щодо Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано. Інших Умов чи тарифів матеріали справи не містять, тому не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Аргументи учасників справи
Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направив, що за положеннями ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

2.Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2008 року ОСОБА_1 було підписано заяву б/н, на підставі якої банк надав йому строковий кредит у сумі 1820,66 грн. на придбання товару на строк 12 місяців, а також у розмірі 69,86 грн. на оплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
З вказаної заяви також слідує, що ОСОБА_1 отримав у банку кредитку № НОМЕР_1 з бажаним кредитним лімітом у сумі 0 гривень та базовою процентною ставкою за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості, % щомісячної комісії не вказано. Відповідно до заяви ОСОБА_1 погодив, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
22 вересня 2009 року ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви б/н було переоформлено кредитну картку «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом у сумі 0 гривень та базовою процентною ставкою за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості, видано кредитну картку № НОМЕР_2 .
Також, ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Підписана відповідачем довідка містить пільговий період, базову процентну ставку в розмірі 3%  на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» на підставі укладеного договору ОСОБА_1 були видані картки: 14 вересня 2008 року № НОМЕР_1 зі строком дії до вересня 2009 року; 22 вересня 2009 року № НОМЕР_3 ****2171 зі строком дії до травня 2010 року; 04 червня 2010 року № НОМЕР_3 ****6662 зі строком дії до січня 2014 року; 01 лютого 2014 року № 4149****3652 зі строком дії до червня 2016 року; 05 лютого 2014 року № 5457****1115 зі строком дії до лютого 2018 року. 
Згідно виписки про рух коштів по рахунку (основна картка № НОМЕР_1 )  відповідач ОСОБА_1 активно користувався наданими йому кредитними картками (зняття кредитних коштів через банкомат, оплата товарів і комунальних послуг, поповнення рахунку тощо) до 16 серпня 2017 року.
За розрахунком банку станом на 31 липня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 54 557,31 грн., з яких: 6656,77 грн. заборгованість за тілом кредиту; 42 426,38 грн. заборгованість по відсоткам  за користування кредитом; 2400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи – 500,00 грн. (фіксована частина), 2574,16 грн. (процентна складова).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у згаданому випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами, за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 вересня 2008 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучені до позовної заяви  Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомлювався і погоджувався з ними, підписуючи заяву позичальника.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені  в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Умови і правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника.
Разом з тим, зі справи вбачається, що при підписанні даного договору відповідач погодив своїм особистим підписом  довідку про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», де сторони обумовили  базову відсоткову ставку на місяць - 3%  (тобто 36 % річних), розмір щомісячних платежів та строки їх внесення, сплату неустойки (пені, штрафу), їх розмір.
Тому апеляційний суд вважає, що підписані відповідачем заява та довідка, в якій зокрема, сторони  погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 36% річних,  свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов,  які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір,  який має виконуватись. 
Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення боргу за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про укладення відповідачем двох окремих кредитних договорів від 14 вересня 2008 року та 22 вересня 2009 року, для обслуговування яких були видані дві окремі картки, та відсутності заборгованості за кредитним договором від 14 вересня 2008 року.
Натомість висновки суду спростовуються наявною у матеріалах справи випискою по основній карті № НОМЕР_1 (рух коштів по рахунку), з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, користувався всіма наданими банком картками (№ НОМЕР_1 ; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 ; № НОМЕР_7 ), здійснював зняття кредитних коштів через банкомат, оплату товару, поповнення рахунку тощо (а.с.44-50).
У свою чергу, відповідач ОСОБА_1 цих обставин не заперечував і доказів на їх спростування суду не надавав.
Встановивши наявність кредитних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості перед позивачем, колегія суддів вважає, що заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 6657,77 грн., то така заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку.
Разом з тим, визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 42 426,38 грн. суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена у довідці становить 3% на місяць, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме 3,6% на місяць.  
Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню, виходячи з процентної ставки 3% на місяць та в межах строку дії договору у розмірі 7978,24 грн.
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦПК України)
Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам – підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. 
Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Про неухильне дотримання вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року неодноразово наголошував банкам України і Національний банк України в своїх листах від 13 жовтня 2014року №47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований і постійно проживає у м.Маріуполі Донецької області, нарахування неустойки (пені та штрафів) за кредитним договором від 14 вересня 2008 року, яка утворилась станом на 28 лютого 2018 року є неправомірним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до положень ст.376 ЦПК України  підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредиту у розмірі  14 635,01 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 6656,77 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом  у розмірі  7978,24 грн.
Розподіл судових витрат
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної  інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи  наведене, судові витрати сплачені у цій справі підлягають перерозподілу.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, то розмір сплаченого при зверненні до суду першої інстанції судового збору в сумі 1921,00 грн.  підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 515,40 грн. 
Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 2881,50 грн. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача також пропорційно (26,83%) в розмірі 773,11 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в:
   
Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 листопада 2019 року скасувати і ухвалити нове.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_8 , виданий Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 29 грудня 1999 року, ІПН НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 14 вересня 2008 року у розмірі 14 635 (чотирнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн. 01 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 6657,77 грн. та відсотків за користування кредитними коштами – 7978,24 грн.
Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею і комісією, штрафом.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_8 , виданий Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 29 грудня 1999 року, ІПН НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570) судовий збір у розмірі 1288 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім) грн. 51 коп.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 05 березня 2020 року.

Головуючий                                                                                                      І.П. Мироненко 

Судді:                                                                                                      В.М. Барков                                                                                                                   

                                                                                                                            Є.Є. Мальцева