Справа № 431/5445/19 
Провадження № 22-ц/810/50/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
      
       2020 року, березня місяця, 17-го дня, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Пономарьової В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 23 грудня 2019 року у цивільній справі (№ 431/5445/19 суддя І інстанції - Ткач О.В.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну черги на отримання права на спадкування, -

в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_1 про зміну черги на отримання права на спадкування, який мотивувала тим, що вона з лютого 2001 року мешкала разом з ОСОБА_3 у цивільному шлюбі, разом вели сумісне господарство, побут. ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 64 роки ОСОБА_3 помер від хронічної обструктивної хвороби легенів. За життя з 2014 року він страждав на ряд захворювань, внаслідок яких останні роки йому було важко рухатись, він страждав від задухи, за довідкою лікаря потребував дієти, ін`єкцій лікарських препаратів за призначенням, потребував стороннього догляду. Такий догляд, дієтичне харчування, вирішення побутових потреб у гігієні, закупівлі продуктів харчування, готуванні їжі, супроводу до лікарні, моральну підтримку йому надавала позивачка. Вона не працювала, за рахунок ведення господарства мала певний дохід. ОСОБА_3 за життя отримував пенсію в розмірі 1564 грн, якої не вистачало на придбання ліків, закупівлю продуктів харчування, сплату комунальних послуг. Активну матеріальну допомогу родині надавав син та невістка позивача. Поховання ОСОБА_3 здійснювала родина позивачки. Відповідачка, яка є донькою померлого ОСОБА_3 , не приймала участі у догляді за батьком та матеріальної допомоги на його лікування не надавала. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини садиби, розташованої по АДРЕСА_1 та автомобілю КАМАЗ. Оскільки спадкоємицею 1 черги за законом є дочка померлого ОСОБА_3 - відповідач ОСОБА_1 , позивач просить змінити чергу отримання права на спадкування та надати право отримання спадкування на майно спадкодавця сумісно зі спадкоємицею 1 черги за законом - дочкою спадкодавця ОСОБА_1 .
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 23 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну черги на отримання права на спадкування задоволено в повному обсязі. Суд змінив чергу отримання права на спадкування за законом, надавши ОСОБА_2 право отримання спадкування за законом І черги разом зі спадкоємицею І черги за законом ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із рішенням суду не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , вона подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права. 
Справу було розглянуто у режимі відеоконференції. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та представника позивачки, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновків про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, відповідно до положень ч. ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої не відповідає.
Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачка з 2001 року проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який був її цивільним чоловіком, за адресою: АДРЕСА_1 , та вони вели сумісне господарство, мали спільний побут. ОСОБА_1 є рідною дочкою померлого ОСОБА_3 . Вказані обставини визнані сторонами по справі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер внаслідок хронічної легенево-серцевої недостатності, хронічної обструктивної хвороби легенів, що підтверджується свідоцтвом про смерть та лікарським свідоцтвом. ОСОБА_3 отримував пенсію в розмірі 1564 грн щомісяця, про що свідчить довідка з управління пенсійного фонду. Згідно договору про поділ земельної ділянки від 13 січня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 поділили земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 , внаслідок чого кожному з них стало належати по рівній частці, що складає по 0,1370 га. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками в рівних частках будинку АДРЕСА_2 , в якому проживали разом з 2002 року. Витрати на поховання ОСОБА_3 склали 6642 грн. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру ОСОБА_3 з 29 січня 2002 року до 27 липня 2015 року був фізичною особою-підприємцем та здійснював підприємницьку діяльність за КВЕД 47.52 - роздрібна торгівля залізничними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах. Відповідно до довідки № 445 від 06 вересня 2019 року ОСОБА_3 за життя страждав на: 1) хронічне обструктивне захворювання легенів, емфізему, пневмофіброз, легеневу недостатність 2 ст.; 2) МХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу 11 (ГЛШ03 ст. ризик 3. Серцеву недостатність 11А (два); 3) облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок. Тромбоз судин нижніх кінцівок. Хронічну артеріальну недостатність 11 (два); 4) хронічний холецистит, хронічний панкреатит в стадії ремісії, жировий гепатоз. ОСОБА_3 перебував на диспансерному обліку у терапевта, хірурга, кардіолога з 2014 року, потребував постійного лікування в зв`язку з цими захворюваннями. За довідкою про стан здоров`я і потребу постійного стороннього нагляду до медичного закладу не звертався. Згідно виписного епікризу з історії хвороби ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у КУ «РТМО» з 13 травня 15 року по 22 травня 15 року з діагнозом: облітеруючий атеросклероз нижніх кінцівок; гематома бедра; жировий гепатоз. хр.панкреатит в стадії ремісії. Згідно виписного епікризу з історії хвороби № 2177 ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «РТМО» з 13 квітня 2016 до 25 квітня 2016 року з приводу хронічного обструктивного захворювання легенів в стадії загострення, емфіземи, пневмофіброзу, легеневу недостатність 2, МХС, дифузного кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби 11,2 ступеню, ризик 3, жирового гепатозу, хронічного холецисто-панкреатозу в стадії ремісії, облітеруючогго атеросклерозу судин нижніх кінцівок. 19 квітня 2016 року ОСОБА_3 пройшов сканування артерій нижніх кінцівок та виявлено облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок. 
Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого № 3118/656 ОСОБА_3 перебував з 03 липня 2019 року до 18 липня 2019 року в КУ «РТМО», поступив з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легенів в стадії загострення й перебував на лікуванні до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рецептів лікарів, які не містять дат їх виписки, свідчать про призначення ОСОБА_3 лікарських засобів відповідно до лікарських призначень. Фіскальні чеки за 2019 рік підтверджують придбання ліків згідно до лікарських призначень. ОСОБА_4 в 2018-2019 роках сплачувались витрати на газопостачання, електроенергію за адресою: АДРЕСА_2 (за місцем мешкання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), про свідчать чеки.
За таких обставин суд першої інстанції, вказавши у рішенні що приймає до уваги покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дійшов до висновків про те, що 1) ОСОБА_2 надавала ОСОБА_3 нематеріальні послуги - морально підтримувала, допомагала пересуванню у лікарській установі, робила ін`єкції, здійснювала догляд, як член родини; 2) матеріально забезпечувала ОСОБА_3 - її син й невістка ( ОСОБА_4 й ОСОБА_4 ) матеріально допомагали придбати ліки для лікування ОСОБА_3 , що підтверджено оригіналами чеків на придбання ліків, наданих позивачем ОСОБА_2 , її невістка сплачувала комунальні послуги протягом 2018-2019 років, що підтверджено відповідними квитанціями. ОСОБА_3 , отримуючи пенсію в 1540 грн, не зміг би здійснювати ці витрати; 3) ОСОБА_2 надавала іншу допомогу: готувала їжу (в тому числі дієтичну), здійснювала прибирання, прання, допомагала ОСОБА_3 самообслуговувати себе щодо здійснення гігієнічних процедур; 4) здійснювала вищевказані дії протягом тривалого часу - з 2013 року; 5) ОСОБА_3 мав безпорадний стан - не був спроможний самостійно здійснювати свої потреби, викликаний тяжкою хворобою. Наявність тяжких хронічних хвороб підтверджений медичною документацією, наданою сторонами у справі. З 2014 року стан здоров`я ОСОБА_3 погіршувався, що призвело до летального результату в липні 2019 року. Наявність декілька хронічних хвороб не оспорюються сторонами. 
Суд першої інстанції критично віднісся до показів свідка ОСОБА_14 , який вказував, що в 2019 році ОСОБА_3 привозив йому будівельні матеріали й керував при цьому вантажним автомобілем, оскільки вони спростовуються показами інших свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , про те, що ОСОБА_3 через тяжку хворобу з 2016 року не міг вільно пересуватись поза межами будинку, не міг займатись підприємницькою діяльністю й працювати. Також суд першої інстанції не знайшов підтвердження, що ОСОБА_3 до настання своєї смерті не потребував стороннього догляду та вів активний спосіб життя, працював у приватного підприємця ОСОБА_15 , оскільки це спростовується показами вищевказаних свідків (крім ОСОБА_14 ). Покази свідка ОСОБА_4 та виписка з Єдиного реєстру, що була надана відповідачем ОСОБА_1 суд першої інстанції оцінив як такі докази, що свідчать про сдачу вантажного автомобілю підприємцю ОСОБА_15 , при цьому суд вважав, що цей факт не означає, що ОСОБА_3 працював у останнього, а підтверджує покази свідка ОСОБА_4 , що ОСОБА_3 дійсно, з метою отримання доходу (оскільки за станом здоров`я не міг працювати) здав вантажний автомобіль ОСОБА_15 в оренду. Отже, суд визнав доведеною наявність усіх 5-ох обставин, які є підставами для вирішення питання про зміну черги на отримання права на спадкування позивачем ОСОБА_2 та задовільнив позов у повному обсязі.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду, адже до них він дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права, невірно оцінивши зібрані по справі докази та невірно застосувавши норми матеріального права. Так, згідно до правил статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 
Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень Книги 6 ЦК України свідчить про те, що підставами для задоволення позову про зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, зокрема - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири тощо; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених обставин. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Під безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи вбачається, що з 2001 року позивач проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який був її цивільним чоловіком, за адресою: АДРЕСА_2 , та вони вели сумісне господарство, мали спільний побут. В позовній заяві позивачка посилається на те, що  ОСОБА_3 за життя страждав на ряд захворювань, внаслідок яких останні роки йому було важко рухатись, він страждав від задухи, за довідкою лікаря потребував дієти, ін`єкцій лікарських препаратів за призначенням, потребував стороннього догляду. Такий догляд, дієтичне харчування, вирішення побутових потреб у гігієні, закупівлі продуктів харчування, готуванні їжі, супроводу до лікарні, моральну підтримку йому надавала позивачка. На підтвердження своїх позовних вимог позивачкою надано медичну документацію ОСОБА_3 , яка свідчить про те, що за життя він хворі на ряд хронічних захворювань, перебував на диспансерному обліку у терапевта, хірурга, кардіолога з 2014 року, потребував постійного лікування в зв`язку з цими захворюваннями. За довідкою про стан здоров`я і потребу постійного стороннього нагляду до медичного закладу не звертався. Як вбачається з судової практики Верховний суд вдавався до витлумачення поняття «безпорадний стан», яке міститься у ст. 1259 ЦК України та зазначав що під ним слід розуміти такий стан особи, у якому ця особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування  (ВС/КЦС у справі № 200/21452/15-ц від 17 жовтня 2018 р.). У іншій подібній справі Верховний суд зазначав що безпорадний стан спадкодавця, то це такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом (постанова від 30.05.2019 у справі № 346/1178/17). 
Між тим, колегія суддів враховує тут, що надані позивачкою докази не свідчать безсумнівно про перебування спадкодавця саме у безпорадному стані, тоді як з огляду на предмет спору -зміну черговості одержання права на спадок - безпорадний стан спадкодавця повинна була довести саме позивачка, при цьому належними та допустимими доказами. При цьому лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Це повинні доводити медичні документи, між тим наявні у справі медичні документи цього безсумнівно не доводять, питання необхідності стороннього нагляду, догляду чи допомоги не виносилось на розгляд ні медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) та лікарсько-консультативної комісії (ЛКК) за життя хворого, не ставилось питання і про проведення судово-медичної посмертної експертизи з цього питання. Між тим, визначення  міри втрати здоров`я, ступеня обмеження життєдіяльності особи, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності проводиться саме медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) та Лікарсько-консультативною комісією (ЛКК). Перебуваючи незадовго до своєї смерті на лікуванні у лікувальному закладі ОСОБА_3 , 1955 року народження - постійно відлучався з медичного закладу (а.с. 106). Наявна у матеріалах справи довідка від 17.09.2019 року, що була надана на запит адвоката сама по собі не може свідчити про перебування спадкодавця саме у безпорадному стані – зазначена у ній потреба хворого не тільки у постійному медикаментозному лікуванні, отриманні дієти але й і у «сторонньому нагляді» (а.с.59) не є мотивованою та обґрунтованою саме щодо необхідності «стороннього догляду», у довідці від 06.09.2019 року за № 445 теж не зазначено про необхідність стороннього нагляду, догляду чи допомоги. А отже позивачкою не доведено що ОСОБА_3 не міг самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребував стороннього догляду, допомоги, піклування. Між тим, у випадку існування спору за спадок, безпорадний стан спадкодавця повинен довести саме позивач заявляючи вимогу про зміну черговості одержання права на спадок. При цьому лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Повинні бути певні медичні документи, яких у матеріалах справа не має.
Покази свідків, як докази того, що  ОСОБА_3 перебував у безпородному стані, не заслуговують на увагу, оскільки факт того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, тобто не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, не може бути підтверджений показами свідків, а зазначена  вище медичні документи не є тим медичним висновком, який підтверджує ці обставини. Позивачкою не надано суду належних доказів, як то передбачено ст. 81 ЦПК України, а саме не надано відповідних медичних документів, які б підтверджували те, що  ОСОБА_3 перебував у безпородному стані, потребував стороннього догляду за медичними показаннями. Крім того, колегія суддів звертає тут увагу і на ту обставину, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру ОСОБА_3 з 29 січня 2002 року до 27 липня 2015 року був фізичною особою-підприємцем та здійснював підприємницьку діяльність за КВЕД 47.52 - роздрібна торгівля залізничними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, наданих Старобільським ОУПФУ Луганської області від 29 жовтня 2019 року, ОСОБА_3 з березня 2019 року по червень 2019 року мав і інший дохід крім пенсії - працював у ОСОБА_15 , тобто перебував із приватним підприємцем саме у трудових відносинах, за ці дні було нараховано трудовий стаж – 13 днів у березні 2019 року, 30 днів – у квітні, 31 день у травні 2019 року, 27 днів у червні 2019 року. А отже, за таких обставин є хибними висновки суду першої інстанції про те, що виписка з Єдиного реєстру, надана відповідачем, свідчить не про трудові відносини. Ці висновки судом є зробленими поспішно, без врахування фактичного змісту наданих ПФУ відомостей про застраховану особу.
Отже, за таких обставин колегія суддів приходить до висновків про те, що є відсутніми правові підстави для задоволення позовної вимоги щодо зміни черговості одержання права на спадщину після  ОСОБА_3  оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, безпорадного стану спадкодавця, лише за доведеності факту наявності якого у  ОСОБА_2 могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України.
З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 23 грудня 2019 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені нею судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 1 152 грн. 60 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 20 березня 2020 року.

Головуючий                                                 Судді