Номер провадження: 22-ц/813/3719/20 
Номер справи місцевого суду: 520/16500/19
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.03.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.,                
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2019 року у складі судді Безкровного Я.В., 
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що відповідач звернувся до АТ «КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 27.03.2013, згідно з якою отримав кредит у розмірі 87 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього станом на 22.05.2019, виникла прострочена заборгованість щодо повернення кредитних коштів в загальній сумі 110 780,94 грн., проте, відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не прийняв до уваги той факт, що відповідач особистим підписом погодився, що заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами, а також Тарифами складає договір між ним та банком про надання банківських послуг. Відповідачу за його зверненням 18.10.2016 відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна», на яку 10.11.2016 встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 10000 грн., який в подальшому змінювався, зокрема 21.08.2017 кредитний ліміт встановлено на рівні 87000 грн. Відповідач після отримання карти за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався картою та отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, відповідач звернувся до банку з метою перевипуску карти. З виписки по рахункам карти відповідача вбачається, що він користувався кредитними коштами, поповнював за допомогою карти баланс мобільного телефону, розраховувався за товари та послуги, оплачував комунальні послуги, здійснював грошові перекази. Крім того, відповідач частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній карті.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В письмових поясненнях апелянт зазначив, що виписка по рахунку та рахунок заборгованості є принципово різними документами. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічна експертиза не призначалася. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що останній знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. А тому посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування є безпідставним. 
Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.
Судом встановлено, що 27.03.2013 ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг. Відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, згідно якої позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
18.10.2016 відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту «Універсальна» за № НОМЕР_1 , на яку 10.11.2016 встановлено поточний кредитний ліміт у розмірі 10000 грн. В подальшому кредитний ліміт змінювався, здійснювався перезапуск кредитної картки (а.с. 82).
У зв`язку з порушенням умов кредитного договору в частині своєчасної сплати кредитних коштів у відповідача утворилася заборгованість.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді предмет договору, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по процентам та штрафу, оскільки вони відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Так, матеріалами справи встановлено, що у анкеті-заяві, яка була підписана  ОСОБА_1 27.02.2013, відсутня інформація щодо розміру процентної ставки, а також умови про встановлення її розміру, порядок та строки нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви містили умови щодо сплати процентів саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування, як про це наголошує позивач у позовній заяві.
З наведених підстав висновок суду про відмову у стягненні з ОСОБА_1 на користь банку процентів та штрафів є вірним.
Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З розрахунку заборгованості, виписки про рух коштів по картці відповідача, а також довідок про видачу кредитних карток та встановлення кредитного ліміту вбачається, що 10.11.2016 ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт на картку у розмірі 10000 грн., в наступному 27.01.2017 кредитний ліміт знижено, 20.07.2017 кредитний ліміт встановлено у розмірі 10000 грн., 21.08.20017 кредитний ліміт встановлено у розмірі 87000 грн., 01.11.2018 ліміт встановлено у розмірі 86980 грн. 
Факт користування відповідачем кредитними коштами та їх несвоєчасне повернення вбачається з розрахунку заборгованості, руху коштів та їх витрачання з подальшим поповненням рахунку. 
Відповідач про втрату картки не заявляв, з заявами щодо несакціонованого використання коштів до банку не звертався, кредитні кошти знімалися за допомогою банкомату, а також здійснювалися грошові перекази, розрахунки за товари та послуги, відповідно відповідач мав в наявності платіжну карту, знав ПІН - код властивий даній карті, який видавався в спеціальному конверті при отриманні картки і відомий тільки Держателю картки. Відповідач також частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами.
Не приймаються до уваги доводи про те, що відсутні відомості про встановлення кредитного ліміту в розмірі 87000 грн, оскільки розрахунком витрат та підтверджено про їх здійснення на суму тіла кредиту. 
Відповідно до розрахунку банку, заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту станом на 22.05.2019 складає 72 769,62 грн.
Справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності сторін, що не позбавляє позивача права надати докази на обгрунтування доводів апеляційної скарги.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу банку задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості по тілу кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384  ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково. 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в кв. АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування 49094, м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570 рах. № НОМЕР_2 МФО № 305290) 72 769,62 грн.за тілом кредиту.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                                      

            Судді: