Справа № 465/6766/18                                 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/557/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М. 
Категорія: 53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Мельничук О.Я., Цяцяка Р.П.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Ванівського Ю.М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІАКР-ЛЬВІВ», з участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про відшкодування вартості відновлювального ремонту в розмірі 34 218, 86 грн.; вартості виготовлення звіту № 1903/18, яка становить 1480 грн.; судового збору та витрат на правову допомогу.
Свої позовні вимоги мотивував тим, що 20.01.2018 року близько 20 год. 30 хв. громадянин ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , керуючи автобусом марки «Богдан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з його автомобілем марки MERCEDES-BENZ 201, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали технічні пошкодження.
Відповідно до постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 05.03.2018 р. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 05.03.2018 р. встановлено, зокрема, наступну інформацію: «Суддя Миколаївського районного суду Львівської області Карбовнік І.М. розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 , українця, громадянина України, працюючого «Фіакр Львів», зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 …».
Ця ж інформація зазначена і в протоколі про адміністративне правопорушення від 20.01.2018 р. серії БД № 126419 : у графі «Місце роботи» вказано « Фіакр Львів ».
Таким чином, судом було встановлено наявність трудових відносин між ТзОВ «ФІАКР-ЛЬВІВ» та ОСОБА_2 , а також виконання останнім трудових обов`язків в момент виникнення ДТП.
23.09.2018 р. було виготовлено звіт № 1903/18 про оцінку автомобіля MERCEDES-BENZ 201, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до даних, наведених на с.6 звіту № 1903/18 вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ, завданого власнику автомобіля MERCEDES-BENZ 201, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , без ПДВ, складає: 34 218, 86 грн.
Вищевказана сума - 34 218, 86 грн. - становить собою матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою.
Оскільки ОСОБА_2 під час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах із ТзОВ «Фіакр-Львів» та виконував свої трудові обов`язки, які, з-посеред іншого, полягали у перевезенні пасажирів транспортним засобом «Богдан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , то даний позов, відповідно до норм ч.2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України та ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, пред`являється до юридичної-особи-працедавця - ТзОВ «Фіакр-Львів».
На підставі вищевказаного, просив позов задовольнити.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІАКР-ЛЬВІВ», (ЄДРПОУ 03114848) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) вартість відновлювального ремонту в розмірі 34 218, 86 грн. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІАКР-ЛЬВІВ», (ЄДРПОУ 03114848) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІАКР-ЛЬВІВ», (ЄДРПОУ 03114848) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) витрати щодо виготовлення звіту № 1903/18, які становлять1480 грн. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІАКР-ЛЬВІВ», (ЄДРПОУ 03114848) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) завдану моральну шкоду у розмірі 2000 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІАКР-ЛЬВІВ», (ЄДРПОУ 03114848) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 528 грн. 60 коп.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2019 року оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів».
В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача буда застрахована ПАТ «Київський страховий дім». Посилається на те, що відшкодування особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Стверджує, що хоча позивач не отримав страхового відшкодування, але порушення страховиком своїх обов`язків не має наслідком перекладення цих обов`язків на відповідача. Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому втрат немайнового характеру, відтак вважає необґрунтованим рішення в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. 
Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справу призначено для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
18 травня 2020 року ОСОБА_1 подав клопотання про залучення третіх осіб, в якому просив залучити до участі у справі ПрАТ «Київський страховий дім» та Моторне (транспортне) страхове бюро України у якості третіх осіб на стороні відповідача. Клопотання мотивував тим, що ухвалене рішення у цій справі може вплинути на їх права та обов`язки.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 червня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення у справі ПрАТ «Київський страховий дім» та Моторне (транспортне) страхове бюро України у якості третіх осіб на стороні відповідача відмовлено.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України, передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 20.01.2018 року близько 20 год. 30 хв. громадянин ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , керуючи автобусом марки «Богдан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ОСОБА_1 марки MERCEDES-BENZ 201, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали технічні пошкодження.
Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 05.03.2018 р. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Крім того, згідно з вищевказаною постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 05.03.2018 р., встановлено наявність трудових відносин між ТзОВ «ФІАКР-ЛЬВІВ» та ОСОБА_2 , а також виконання останнім трудових обов`язків в момент виникнення ДТП.
Відповідно до страхового полісу №АМ/0424711 від 11.12.2017 року автобус «Богдан», реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований з лімітом на 100000 у ПрАТ «Київський страховий дім». (арк. спр. 53)
Відповідно до звіту № 1903/18 від 23.09.2018 р. про оцінку автомобіля MERCEDES-BENZ 201, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ, завданого власнику автомобіля MERCEDES-BENZ 201, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , без ПДВ, складає: 34 218, 86 грн. 
Позивач звертався із заявою до ПрАТ «Київський страховий дім» про виплату страхового відшкодування, однак, проведення виплат останніми не було здійснено. 
За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування», страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.
Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Встановлено, що відповідно до страхового полісу №АМ/0424711 від 11 грудня 2017 року автобус «Богдан», реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований з лімітом на 100000 грн. у ПрАТ «Київський страховий дім».
За цим полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).
Цим полісом забезпечено транспортний засіб марки «Богдан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн. Франшиза становить 00,00 грн. (арк. спр. 53)
Оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, ураховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. 
Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Таким чином, суд, встановивши, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», не врахував, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача майнової шкоди без урахування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Апеляційний суд вважає безпідставним посилання представника позивача на перебування страховика у стані припинення страховика (арк. спр. 64) в якості обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача, з огляду на наступне. 
Так, статтею 20 вказаного Закону встановлено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Підпунктом а пункту 41.2 статті 41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Статтею 52 Закону врегульовано питання припинення членства в МТСБУ, зокрема повне членство страховика в МТСБУ припиняється у разі позбавлення страховика - повного члена МТСБУ такого статусу, втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ або виключення такого страховика із членів МТСБУ. Страховик, членство якого у МТСБУ припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку про те, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди, зокрема вартості відновлюваного ремонту позивачем заявлені до неналежного відповідача, оскільки страховим полісом повністю покриваються такі витрати, обов`язок з відшкодування таких у межах страхового відшкодування, в даному випадку, покладається на страховика, а тому в цій частині позовних вимог належить відмовити.
Апеляційний суд доходить висновку про відсутність підтав для задоволення також вимоги про відшкодування витрат на виготовлення звіту, з огляду на відмову у задоволенні позовної вимоги при відшкодування матеріальної шокди, на підтвердження розміру якої, цей звіт було виготовлено, що, разом з цим, не позбавляє позивача можливості компенсувати такі витрати про вирішенні питання про стягення вартості відновлювального ремонту зі страховика.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача.
Відповідно до положень статей 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Потерпілий має право вимагати будь-яку компенсацію, проте суд керується ступенем доведеності нанесених моральних страждань, відповідністю розміру компенсації заподіяним стражданням.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу у результаті ДТП, яка виникла з вини відповідача, колегія суддів виходить з того, що автомобіль, належний позивачу, був пошкоджений та потребував ремонту, що викликало суттєві незручності у пересуванні, а тому апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції у розмірі 2 000,00 грн. є обгрунтованим та такий належить стягнути з відповідача, з яким винний у ДТП водій знаходився у трудових відносинах. 
Відповідно до підпунктів «б» і «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції зазначає новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача в користь позивача належить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 262 грн. 20 коп. (позовні вимоги задоволено на 4,37%, що від 6000 грн. становить 262,20 ) та 30 грн. 79 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, з позивача на користь відповідача належить стягнути 1206 грн. (апеляційну скаргу задоволено на 95,63%, що від 1261,20 грн. становить 1206 грн.) за подання відповідачем апеляційної скарги. Таким чином, з позивача належить стягнути 913 грн. 01 коп. судових витрат на користь відповідача.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів» задовольнити частково.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2019 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІАКР-ЛЬВІВ», (ЄДРПОУ 03114848) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) вартості відновлювального ремонту в розмірі 34 218, 86 грн. та витрат щодо виготовлення звіту № 1903/18, які становлять1480 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову за цими позовними вимогами відмовити.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2019 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІАКР-ЛЬВІВ», (ЄДРПОУ 03114848) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) завдану моральну шкоду у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень) - залишити без змін.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2019 року в частині стягнення витрат на правову допомогу та судового збору змінити, стягнувши 913,01 грн. (дев`ятсот тринадцять гривень одну копійку) з ОСОБА_1  (реєстраційний номер облікової картки платника податків:  НОМЕР_4 ) на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «ФІАКР-ЛЬВІВ», (ЄДРПОУ 03114848). 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 03 червня 2020 року.

Головуючий                                                                            Курій Н.М.

Судді:                                                                                     Мельничук О.Я.         

Цяцяк Р.П.