ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/3089/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюка І.Г., 
суддів: Богатиря К.В., Бєляновського В.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.
за участю:
від ТОВ «Машинобудівний завод «Квік» - адвокат Хілько А.С., ордер серії АР № 1017266, від 15.05.2020;  
від АТ «Українська залізниця» в особі  Регіональної філії «Одеська залізниця» -  адвокат Ротар І.В., довіреність  № 2433 від 05.12.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця»
на рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2020 
у справі № 916/3089/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» 
до відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця»
про стягнення 4   504 877,31 грн.

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_1 
місце ухвалення рішення: м. АДРЕСА_1 , Господарський суд Одеської області
повний текст складено та підписано: 12.03.2020

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» 4504877,31грн.
В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» посилається на неналежне виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» умов укладеного між сторонами договору на надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ОД/Т-18-896/НЮ від 14.09.2018.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.03.2020 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» до відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» про стягнення 4504877,31грн. – задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» 4076 580,00 грн. основного боргу, 334 259,30 грн. пені, 31 858,21 грн. інфляційних збитків, 62 179,80 грн. 3% річних, 67 573,16 грн. судового збору, 28 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач доказів оплати наданих позивачем послуг не надав, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, судом не прийнято заперечення відповідача, що згідно з витягом, зробленим із Єдиного реєстру електронних накладних, реєстрація електронних накладних не відбулася у встановленні чинним законодавством порядку та строки, що унеможливлює здійснити оплату за надані послуги, оскільки позивач за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в ЕРПН несе окрему відповідальність, однак це не звільніє відповідача від здійснення оплат за фактично отримані відповідачем послуги, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-здачі послуг. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» звернулось до Південно – західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2019 у справі №  916/3089/19 скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Скаржник зазначає що відповідно до пп.4.3.1. п. 4.3. договору розрахунки за надані послуги здійснюються замовником протягом 30 календарних днів з дати надання послуг, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданню послуг які підлягають сплаті в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних розрахунків коригування з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.
Встановлений судом першої інстанції факт відсутності реєстрації електронних накладних в Єдиному реєстрі електронних накладних у встановлені чинним законодавством порядку свідчить, що згідно умов договору строк виконання зобов`язань відповідача з оплати фактично отриманих послуг не настав, оскільки оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.
У зв`язку з чим, скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував ст.ст. 509, 530,612 ЦК України.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
24.04.2020 до Південно – західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого, просить суд, залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2020 у справі № 916/3089/19 без змін. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» зазначає, що обов`язок постачальника з реєстрації податкової накладної вважаться виконаним в момент надіслання складеної накладної до реєстру податкових накладних, адже усі наступні дії вчиняються податковим органом, і знаходяться поза впливом постачальника.
Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2020 у справі № 916/3089/19.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 призначено справу № 916/3089/19 до розгляду на 16.06.2020 о 12:00 год.
В судовому засіданні 16.06.2020 представник відповідача надав пояснення, в яких підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити останню. 
Представник позивача в судовому засіданні 16.11.2019 надав пояснення, в яких заперечував щодо апеляційної скарги та просив суд, рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Фактичні обставини справи встановлені місцевим господарським судом. 
14.09.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Квік-2006» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік») (Виконавець) укладено договір на надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів (далі договір).
Відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується надати послуги з ремонту лінійного обладнання локомотивів, переданих Замовником, в обсягах та переліком, зазначених у додатку №1, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги (п.1.1. договору).
Відповідно до пп.4.3.1. п. 4.3. договору розрахунки за надані послуги здійснюються Замовником протягом 30 календарних днів з дати надання послуг, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданню послуг які підлягають сплаті в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних розрахунків коригування з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.
Згідно пп.4.3.2. п.4.3. договору днем надання послуг вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту приймання-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту та надання рахунків на оплату, з обов`язковим наданням акту прийому-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту, остаточної дефектної відомості, калькуляції фактично виконаного обсягу ремонту обладнання локомотивів.
Пунктом 4.4. договору сторони встановили, що сума договору становить 10203648,00 грн. у тому числі ПДВ – 1700608,00грн.
Відповідно до п.п.5.1. – 5.3. договору строк виконання ремонту лінійного обладнання локомотивів визначається додатком №2 до договору. Термін знаходження лінійного обладнання локомотивів в ремонті не більше 60 календарних днів з дати подачі його в ремонт. Термін надання послуг до 31.12.2018 з правом дострокового виконання. Місце виконання ремонту на території Виконавця.
Згідно п.6.3. договору за несвоєчасне здійснення Замовником оплати послуг, згідно умов договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення строків розрахунку.
Пунктом 14.1. договору сторони передбачили, що строк дії договору встановлюється сторонами з моменту його підписання та діє до 31.12.2018, а в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору до закінчення місяця, наступного за місяцем у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями з договору.
29.12.2018 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору якою виклали додаток №1 та додаток №2 у новій редакції, збільшили суму договору до 12166332,00грн. у тому числі ПДВ – 2027722,00грн., продовжили термін дії договору до 31.03.2019.
На виконання умов договору позивачем від подачу були надані послуги з ремонту лінійного обладнання локомотивів за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №130.4 від 30.01.2019 на суму 149880,00грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №130.5 від 30.01.2019 на суму 1049160,00 грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №213.8 від 13.02.2019 на суму 914856,00 грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №319.1 від 19.03.2019 на суму 872832,00 грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №328.2 від 28.03.2019 на суму 465336,00 грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №328.3 від 28.03.2019 на суму 210384,00 грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №328.4 від 28.03.2019 на суму 414132,00 грн.
Позивач зазначає, що згідно умов договору, а саме пп.4.3.1. п.4.3., оплата за виконані послуги повинна була відбутися в наступні строки: 
-          за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №130.4 від 30.01.2019 до 14.03.2019; 
-          за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №130.5 від 30.01.2019 до 14.03.2019;
-           за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №213.8 від 13.02.2019 на суму до 28.03.2019;
-           за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №319.1 від 19.03.2019 на суму до 03.05.2019;
-           за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №328.2 від 28.03.2019 на суму до 15.05.2019;
-           за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №328.3 від 28.03.2019 до 15.05.2019;
-           за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №328.4 від 28.03.2019 до 15.05.2019.
Однак відповідач за отримані послуги не розрахувався у зв`язку з чим станом на день подання позову за відповідачем рахується заборгованість по оплаті за надані послуги у сумі 4076580,00 грн.
Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих позивача послуг, позивач нарахував останньому 334259,30 грн., 31858,21 грн. інфляційних збитків та 62179,80 грн. 3% річних.
Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 4076580,00 грн. основного боргу, 334259,30 грн. пені, 31858,21 грн. інфляційних збитків, 62179,80 грн. 3% річних.
З метою досудового врегулювання спору, 03.09.2019р. за №353-09/2019 позивач направив відповідачу претензію з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 4418111,85грн.
Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати наданих послуг.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» відповідно до наступного. 
Згідно частиною 1 та частиною 4 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частинами 1, 2 статті 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Так, підписаними позивачем та відповідачем без зауважень та скріпленими їх печатками актами здачі-приймання робіт (надання послуг)  №130.4 від 30.01.2019 на суму 149880,00 грн., №130.5 від 30.01.2019 на суму 1049160,00 грн., №213.8 від 13.02.2019 на суму 914856,00 грн., №319.1 від 19.03.2019 на суму 872832,00 грн., №328.2 від 28.03.2019 на суму 465336,00 грн., №328.3 від 28.03.2019 на суму 210384,00 грн., №328.4 від 28.03.2019 на суму 414132,00 грн. підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг, що не заперечується відповідачем. Внаслідок чого у відповідача в силу умов договору та положень статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України, виникло зобов`язання по оплаті наданих позивачем послуг.
Згідно пп.4.3.2. п.4.3. договору днем надання послуг вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту приймання-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту та надання рахунків на оплату, з обов`язковим наданням акту прийому-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту, остаточної дефектної відомості, калькуляції фактично виконаного обсягу ремонту обладнання локомотивів.
Встановивши відсутність доказів на підтвердження виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу.
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В статтях 610, 611 ЦК України закріплено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Пунктом 6.3. договору сторони встановили, що за несвоєчасне здійснення Замовником оплати послуг, згідно умов договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення строків розрахунку.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 13263,35грн. за період з 14.03.2019р. по 14.09.2019р. за актом №130.4 від 30.01.2019р. на суму боргу 149880,00грн., у сумі 92843,47грн. за період з 14.03.2019р. по 14.09.2019р. за актом №130.5 від 30.01.2019р. на суму боргу 1049160,00грн., у сумі 80607,59грн. за період з 28.03.2019р. по 28.09.2019р. за актом №213.8 від 13.02.2019р. на суму боргу 914856,00грн., у сумі 68403,72грн. за період з 03.05.2019р. по 15.10.2019р. за актом №319.1 від 19.03.2019р. на суму боргу 872832,00грн., у сумі 33791,04грн. за період з 15.05.2019р. по 15.10.2019р. за актом №328.2 від 28.03.2019р. на суму боргу 465336,00грн., у сумі 15277,34грн. за період з 15.05.2019р. по 15.10.2019р. за актом №328.3 від 28.03.2019р. на суму боргу 210384,00грн., у сумі 30072,79грн. за період з 15.05.2019р. по 15.10.2019р. за актом №328.4 від 28.03.2019р. на суму боргу 414132,00грн., суд першої обґрунтовано стягнув з відповідача пеню у сумі 334259,30грн.
Доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо розрахунку пені.
Щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 62179,80грн. та інфляційних збитків у сумі 31858,21грн.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних 2660,88грн. за період з 14.03.2019 по 15.10.2019 за актом №130.4 від 30.01.2019 на суму боргу 149880,00грн., у сумі 18626,18 грн. за період з 14.03.2019 по 15.10.2019 за актом №130.5 від 30.01.2019 на суму боргу 1049160,00 грн., у сумі 15189,12 грн. за період з 28.03.2019 по 15.10.2019 за актом №213.8 від 13.02.2019 на суму боргу 914856,00 грн., у сумі 11908,78 грн. за період з 03.05.2019 по 15.10.2019 за актом №319.1 від 19.03.2019 на суму боргу 872832,00 грн., у сумі 5890,01 грн. за період з 15.05.2019 по 15.10.2019 за актом №328.2 від 28.03.2019 на суму боргу 465336,00 грн., у сумі 2662,94 грн. за період з 15.05.2019 по 15.10.2019 за актом №328.3 від 28.03.2019 на суму боргу 210384,00 грн., у сумі 5241,89 грн. за період з 15.05.2019 по 15.10.2019 за актом №328.4 від 28.03.2019 на суму боргу 414132,00 грн., суд першої обґрунтовано стягнув з відповідача 3% річних у сумі 62179,80грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних збитків у сумі 2848,40 грн. за період з 14.03.2019 по 15.10.2019 за актом №130.4 від 30.01.2019 на суму боргу 149880,00 грн., у сумі 19938,77 грн. за період з 14.03.2019 по 15.10.2019 за актом №130.5 від 30.01.2019 на суму боргу 1049160,00 грн., у сумі 9071,04 грн. за період з 28.03.2019 по 15.10.2019 за актом №213.8 від 13.02.2019 на суму боргу 914856,00 грн., суд першої обґрунтовано стягнув з відповідача інфляційні збитки у сумі у сумі 31858,21грн.
Доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо розрахунку 3% річних та інфляційних збитків.
Враховуючи наведені положення законодавства і обставини встановлені колегією суддів, зважаючи, що позивачем належними доказами доведено невиконання грошових зобов`язань зі сторони відповідача за договором від 14.09.2018 № ОД/Т-18-896/НЮ, а відповідач вказаних обставин належними та достатніми доказами не спростував, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відхилення аргументів апеляційної скарги.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що відсутність реєстрації електронних накладних в Єдиному реєстрі електронних накладних у встановлені чинним законодавством порядку свідчить, що згідно умов договору строк виконання зобов`язань відповідача з оплати фактично отриманих послуг не настав, оскільки оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН, відповідно до наступного.
Так, пп. 4.3.1. п. 4.3. договору сторони передбачили, що розрахунки за надані послуги здійснюються Замовником протягом 30 календарних днів з дати надання послуг, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданню послуг які підлягають сплаті в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних розрахунків коригування з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.
Згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Відповідно до частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк  (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Умова п. 4.3.1. укладеного між сторонами договору  щодо обов`язку Замовника здійснити оплату у строк 10 календарних днів після реєстрації податкової накладної в ЄРПН не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.
Колегія суддів приймає доводи позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що обов`язок постачальника з реєстрації податкової накладної вважається виконаним в момент надіслання складеної накладної до реєстру податкових накладних, адже усі наступні дії вчиняються податковим органом, і знаходяться поза впливом постачальника.
Частиною першою статті 212 ЦК України закріплене право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Отже, укладаючи умовний правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність.
Однак, як слідує з аналізу положень статті 212 ЦК України, відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні.
Колегія суддів зазначає, що п. 4.3.1. договору визначено строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг вказівкою на умову реєстрації податкової накладної в ЄРПН  проте, така подія не може розцінюватися як така, що неминуче має настати, оскільки, така подія полягає у діях третьої особи,а саме податкового органу та має характер такої обставини, що може і не настати.
Втім, враховуючи, що умови договору про здійснення оплати після реєстрації податкової накладної стосується лише виникнення обов`язку Замовника щодо оплати, при цьому ніяким чином не обумовлюючи виникнення жодних обов`язків Постачальника, то така умова не може розцінюватись як відкладальна.
Таким чином, як вірно зазначено місцевим господарським судом, посилання відповідача на те, що згідно з витягом, зробленим із Єдиного реєстру електронних накладних, реєстрація електронних накладних не відбулася у встановленні чинним законодавством порядку та строки, що унеможливлює здійснити оплату за надані послуги судом до уваги не приймається оскільки позивач за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в ЕРПН несе окрему відповідальність, однак це не звільніє відповідача від здійснення оплат за фактично отримані відповідачем послуги, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-здачі послуг. 
Вирішуючи питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення судових витрат, суд з урахуванням положень статті 126 ГПК України з посиланням на докази зі справи, а також встановивши обставини здійснення адвокатом фактичного представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» в суді на підставі відповідного договору, дійшов висновку про частково доведеність вказаних витрат, здійснених Товариством. 
Доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо стягнення зазначених витрат.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2020 у справі №  916/3089/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» - без задоволення.
Відповідно до п. «в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця», оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2020 у справі №  916/3089/19 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 17.06.2020.

Головуючий суддя                                                                      І.Г. Філінюк 

Суддя                                                                                          К.В. Богатир

Суддя                                                                                          В.В. Бєляновський