П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1610/19	
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Осіпова Ю.В.,
суддів –  Косцової І.П., Танасогло Т.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Херсонського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року (м. Херсон, дата складання повного тексту – 09.08.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новокаховської міської ради Херсонської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Новокаховської міської ради Херсонської області, в якому просила суд: 
-  визнати та скасувати рішення 63-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області від 27.06.2019 р. №2107 «Про відмову у викупі земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 »;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.04.2019 р. про викуп земельної ділянки площею 0,3351 га. (кадастровий номер 6510700000:01:001:0382) за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та обслуговування належних їй на праві приватної власності приміщень адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою.
Ухвалою судді Херсонського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у відкритті провадження у даній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 – відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, позивач ОСОБА_1 13.08.2019 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали було порушено норми процесуального права та просила скасувати ухвалу судді Херсонського окружного адміністративного суду від 09.08.2019 року та направити справу для продовження її розгляду по суті.
09.09.2019 року матеріали даної справи, разом із вказаною вище апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.  
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019р. відрито апеляційне провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши оскаржувану ухвалу суду 1-ї інстанції, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Так, розглядаючи справу по суті та приймаючи спірну ухвалу від 09.08.2019р. про відмову у відкритті провадження у даній справі, суддя окружного суду виходив з того, що цю справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.
Як слідує зі змісту вимог п.4 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Так, як вбачається з матеріалів справи, змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, 01.10.2008р. позивачка набула право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, 27.06.2019р. на 63-й сесії 7-го скликання Каховської міської ради Херсонської області було прийняте рішення №2107 «Про відмову у викупі земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 », що фактично і призвело до звернення позивача до суду із вимогою про зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву від 19.04.2019р. про викуп спірної земельної ділянки площею 0,3351 га. (кадастровий номер 6510700000:01:001:0382) за вищевказаною адресою, за якою знаходяться належні останній на праві приватної власності приміщення адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою.
Таким чином, враховуючи вказані обставини, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції вважає, що спірні правовідносини фактично виникли з приводу відмови органу місцевого самоврядування продати позивачу земельну ділянку, на якій знаходяться належні останній на праві приватної власності нежитлові приміщення. 
Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням п.п.1,2 ч.1 ст.4 КАС України, «адміністративна справа» - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; «публічно-правовий спір» - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єктом же владних повноважень, згідно зі ст.4 КАС України, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
У випадку, якщо суб`єкт (у т.ч. орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватися адміністративним судом.
Отже, враховуючи вищезазначені норми процесуального закону, можна зробити висновок, що необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом саме публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг, при цьому ці управлінські функції чи адміністративні послуги суб`єкт здійснює саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Як визначено ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Як слідує зі змісту положень ч.ч.1,2 ст.2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Статтею 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.
Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності (ч.2 ст.83 ЗКУ).
Порядок переходу права на земельну ділянку в разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначено   статтею 377 ЦК України, приписи якої кореспондуються зі   статтею 120 ЗК України, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача).
При цьому, відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст.120 ЗК України, в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.
Так, пунктами "а", "б", "в", "ґ" і "к" статті 12 названого Кодексу передбачено, що до повноважень міської ради належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування; вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідної територіальної громади селища; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Також ще слід звернути увагу й на те, земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).
Так, як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка не є вільною (комунальна власність), оскільки знаходиться під нежитловим приміщенням, що перебуває у власності позивача.
Тобто, як вже зазначалося вище, у цій справі позивач фактично оскаржує протиправність рішення міськради стосовно продажу земельної ділянки, на якій розташоване нежитлове приміщенням, яке вже перебуває у його приватній власності.
Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, як у   ст.120 ЗК України   та   ст.377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.
Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на отримання у власність земельну ділянку, на якій вона розташована.
Так, за позицією ОСОБА_1 , протиправним рішенням органу місцевого самоврядування фактично порушені її цивільні права, оскільки вона має право на викуп земельної ділянки у розмірі 0,3351 га саме як власниця об`єкта нерухомого майна, розташованого на ділянці.
Тобто, предметом спору у цій справі є визнання протиправним рішення відповідача щодо продажу земельної ділянки для розміщення та обслуговування приміщення адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою належного ОСОБА_1 . Таким чином, даний позов фактично пред`явлений з метою захисту саме цивільного права та інтересу, що, в свою чергу, унеможливлює його вирішення в порядку адміністративного судочинства.
Отже, з викладеного слідує, що   предметом розгляду є не стільки дії органу місцевого самоврядування як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо оформлення права власності на земельну ділянку (для комерційного використання) під належною йому на праві приватної власності нежитлової будівлі, що свідчить про приватноправовий характер правовідносин.
При цьому, слід зазначити, що якщо особа стверджує про порушення своїх прав наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутим у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень, їх скасування, визнання дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування неправомірними, є способами захисту відповідних цивільних прав та інтересів.
Одночасно необхідно звернути увагу на те, що аналогічні висновки щодо розгляду даної категорії спорів викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04.04.2018р. по справі №539/1957/16а, від 30.05.2018р. по справі №150/928/14а, від 03.04.2019р. по справі №569/5402/16а.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а відтак, у відповідності до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, цілком правомірно відмовив у відкритті провадження у цій справі. 
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки є несуттєвими, ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм процесуального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржувану ухвалу 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16.04.2020р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                Ю.В. Осіпов

Судді:                                                                                              І.П. Косцова

                                                                                                              Т.М. Танасогло