Постанова                                
Іменем України                     
 
15 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 638/6137/17
провадження № 61-22478св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,            Коротуна В. М.,            
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова                          від 25 червня 2019 року у складі судді Грищенко І. О. та постанову Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила витребувати з незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .
 
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року позов задоволено, витребувано з чужого незаконного володіння зазначену спірну квартиру.
 
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2018 року за заявою відповідача ОСОБА_2 заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
 
До початку розгляду справи по суті позивач звернулася до суду з уточненим позовом, пред`явленим до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила визнати недійсною додаткову угоду від 20 грудня 2012 року № 1 до договору про дольову участь у будівництві від 12 січня 2006 року № 12.01/26-1; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 02 серпня 2013 року № 7505479 на квартиру                      АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, що був укладений між відповідачами 10 квітня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О. І. реєстровий номер 1063.
 
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що у 2006 році між нею та ТОВ «Оргтехбуд» укладено договір про дольову участь у будівництві, за умовами якого вона зобов`язалася здійснити дольову участь у будівництві 17-ти поверхового житлового будинку, розташованого у м. Харків, АДРЕСА_1 кут вул. Самарської шляхом часткового фінансування цього будівництва у сумі                77 940 доларів США, а ТОВ «Оргтехбуд» після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію зобов`язалося передати за актом приймання-передачі їй у власність квартиру № 94 , розташовану на 16 поверсі будинку загальною площею згідно проекту 64,95 кв. м, житловою площею згідно з проектом 31,11 кв. м.
 
Свої зобов`язання за договором вона виконала у повному обсязі.
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року за нею визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Між тим, спірна квартира їй передана не була, а напроти протизаконно включена до плану санації ТОВ «Оргтехбуд» та передана ОСОБА_3 , який відчужив її            ОСОБА_2 .
 
ОСОБА_3 , так само як і вона, перебувала у договірних відносинах з ТОВ «Оргтехбуд» та в 2006 році уклала із забудовником договір про дольову участь у будівництві від 12 січня 2006 року № 12.01/26-1, за яким мала отримати у власність квартиру № 62 цього будинку.
 
Договір, який укладений ТОВ «Оргтехбуд» з нею, є ідентичним договору укладеному із ОСОБА_3 , ніяких привілеїв порівняно з іншими ОСОБА_3 , уклавши цю угоду, не отримала.
 
У 2010 році господарським судом Харківської області прийнято до розгляду заяву ТОВ «Оргтехбуд» про порушення справи про банкрутство.
 
Згідно з планом санації, 20 грудня 2012 року між ТОВ «Оргтехбуд» в особі керуючого санацією Шкулова М. В та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до договору про дольову участь у будівництві від 12 січня 2006 року                                  № 12.01/26-1, згідно з якого ТОВ «Оргтехбуд» взяло на себе зобов`язання передати у власність відповідачки спірну квартиру, тобто щодо якої вже існував договір.
 
03 червня 2012 року ТОВ «Оргтехбуд» за актом приймання-передачі передало спірну квартиру ОСОБА_3 , яка 02 серпня 2013 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а 10 квітня 2014 року ОСОБА_3 продала її за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 .
 
Про порушення її прав вона дізналася у 2016 році з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а про те, яким чином права на квартиру були передані ОСОБА_3 , дізналася в 2018 році.
 
Після повної оплати обумовленої в договорі про дольову участь у будівництві від 09 січня 2006 року суми вона набула майнові права на спірну квартиру, а тому на час укладення додаткової угоди  від 20 грудня 2012 року № 1 ТОВ «Оргтехбуд» не належало ні право власності, ні майнові права на цю квартиру.
 
09 січня 2014 року Харківським апеляційним господарським судом скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 25 червня 2011 року, якою затверджено план санації. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29 травня 2014 року визнано дії керуючого санацією щодо включення квартири АДРЕСА_1 до складу майна боржника такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
 
З урахуванням наведеного, просила позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Дзержинський районний суд м. Харкова рішенням від 25 червня 2019 року позов задовольнив. Визнав недійсною додаткову угоду від 20 грудня 2012 року № 1 до договору про дольову участь у будівництві від 12 січня 2006 року № 12.01/26-1, укладену між ТОВ «Оргтехбуд» та ОСОБА_3 . Визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , видане Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції Харківської області 02 серпня 2013 року за індексним номером 7505479 на ім`я ОСОБА_3 . Визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 10 квітня 2014 року між              ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О. І., зареєстрований в реєстрі за № 1063. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що ТОВ «Оргтехбуд» порушило майнові права позивача, тому додаткова угода від 20 грудня 2012 року № 1 до договору про дольову участь у будівництві з підстав передбачених статтями 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсною. На час затвердження плану санації існували тільки майнові права на квартири в будинку по АДРЕСА_1 , які належали дольщикам, а не ТОВ «Оргтехбуд». 29 травня 2014 року господарський суд Харківської області визнав дії керуючого санацією щодо включення квартири АДРЕСА_1 до складу майна боржника такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Право власності на квартиру перейшло до ОСОБА_3 з порушенням вимог закону, а тому видане на її ім`я свідоцтво про право власності на нерухоме майно та договір купівлі-продажу спірної квартири на користь              ОСОБА_2 також мають бути визнані недійсними.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Харківський апеляційний суд постановою від 13 листопада 2019 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2019 року залишив без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ТОВ «Оргтехбуд», незважаючи на фактичне закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію, своїх зобов`язань щодо передачі спірної квартири позивачу відповідно до умов договору не виконало. Право власності на спірну квартиру за актом приймання-передачі № 1 від 03 червня 2013 року зареєстровано за ОСОБА_3 , а в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 2014 року за ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_1 позбавлена можливості іншим шляхом отримати спірне майно, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій 12 грудня 2019 року до Верховного Суду,                     ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не була стороною правочинів укладених між ТОВ «Ортехбуд» та ОСОБА_3 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд не встановив, в чому полягає недотримання ТОВ «Оргтехбуд» та ОСОБА_3 у момент укладення додаткової угоди від 20 грудня 2012 року             № 1 до договору про дольову участь у будівництві від 12 січня 2006 року                      № 12.01/26-1 вимог ЦК України, як підстав для недійсності цього правочину, та не визначив яким чином порушено цивільні права ОСОБА_1 та в чому саме таке порушення полягає.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 18 лютого 2014 року, яким було задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Оргтехбуд» про визнання за нею права власності на квартиру № 94, яка знаходиться на 16 поверсі будинку по АДРЕСА_1 (справа 638 / 21061/13 ), скасовано постановою апеляційного суду від 13 вересня 2018 року. Таким чином, ОСОБА_1 не набула права власності на спірну квартиру.
ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири, яку він 10 квітня             2014 року за відплатним нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу придбав у ОСОБА_3 , особи, яка отримала цю квартиру від ТОВ «Оргтехбуд» на законних підставах та мала право її відчужувати.
Суд не встановив, що саме в такій спосіб, тобто через визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 10 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , може бути відновлено право ОСОБА_1 , про порушення якого вона стверджує. Обраний позивачем спосіб захисту є помилковим.
Крім того, позивач звернулась до суду з позовом про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння, а потім і з уточненим позовом про визнання недійсними правочинів поза строками позовної давності, яку вони просили застосувати. 
Також суд без відповідного клопотання позивача у справі, призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, чим порушив вимоги процесуального закону, що в свою чергу призвело до ухвалення незаконного рішення, оскільки не дало змогу з`ясувати всі обставини у справі та коло осіб, яких має бути долучено до участі у розгляді цієї справи. Зокрема, йдеться про ТОВ «Оргтехбуд» як сторони за додаткової угоди до договору про дольову участь у будівництві та сторони за договором про дольову участь у будівництві, про порушення якого зазначає ОСОБА_1   
28 січня 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Олійник О. М. як представника ОСОБА_1 ,мотивований тим, що свої зобов`язання за договором про дольову участь у будівництві позивач виконала у строк та у повному обсязі, що відповідачами не оспорювалося, та з моменту повної оплати за договором набула майнове право (право очікування) саме на спірну квартиру. Договором № 9.01/22-1 передбачено обов`язок забудовника передати у власність позивача саме квартиру № 94 , яка розташована на 16 поверсі будинку (пункт 1.2. договору). Ця обставина спростовує доводи скарги щодо того, що позивач не отримала права на конкретну квартиру, а тільки лише здійснила разом з іншими дольщиками часткове фінансування будівництва будинку.
Оскільки позивач набула майнове право, вона автоматично отримала змогу захищати це своє право у судовому порядку у спосіб, що визначений договором або законом. Суд захистив майнове право позивача, яке виникло у неї з моменту повної оплати спірної квартири за договором про дольову участь у будівництві, доводи касаційної скарги цю обставину не спростовують.
Спосіб захисту права обрано позивачем вірно, оскільки цей спосіб захисту порушеного права передбачений законом і він є ефективним у даному випадку.
Також у касаційній скарзі не спростовано висновків судів першої та другої інстанції стосовно того, що право власності на спірну квартиру відповідачами набуто внаслідок незаконної процедури.
Спірну квартиру передано ОСОБА_3 у межах процедури санації, в рамках справи про банкрутство ТОВ «Оргтехбуд». Фактично цим планом санації передбачалося повторно реалізувати квартири, в тому числі і квартиру позивача.
Саме таким чином квартира була передана відповідачу ОСОБА_3 , в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 сплатила грошові кошти за цю квартиру в тому розмірі, що був передбачений планом санації.
У матеріалах справи містяться судові рішення, якими встановлено, що квартири в будинку АДРЕСА_1 були незаконно включені арбітражним керуючим до складу ліквідаційної маси боржника - ТОВ «Оргтехбуд». Господарські суди встановили, що зазначені квартири не належали боржнику, натомість майнові права на ці квартири належали дольщикам, в тому числі позивачу.
Отже, право власності на спірну квартиру відповідач ОСОБА_3 , а в подальшому і ОСОБА_2 набули незаконно і це є безумовною підставою для визнання укладених правочинів недійсними.
Під час розгляду справи відповідачі не надали жодного доказу на підтвердження того, що позивач мала реальну можливість дізнатися про відчуження спірної квартири раніше, ніж у 2016 році, натомість позивач відповідні докази суду надав. 
Суд   першої   інстанції   досліджував   матеріли   цивільної   справи   за   позовом 
ОСОБА_1 до ТОВ «Оргтехбуд» про визнання права власності, що була розглянута Дзержинським районним судом м. Харкова у 2014 році. Станом на момент розгляду справи квартира вже була передана у власність ОСОБА_3 , проте у запереченнях на позов представник відповідача цю обставину приховав. Цій обставині також суд першої інстанції надав вірну оцінку. Спірна квартира увесь час була вільною, в ній ніхто не проживав, вона і досі перебуває у будівельному стані, до останнього часу там навіть не було дверей. Лише в             2016 році, коли постало питання реєстрації права власності на квартиру з`ясувалося, що це право зареєстровано за ОСОБА_2 .
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Дзержинського районного суду м. Харкова.
17 січня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
09 січня 2006 року між ТОВ «Оргтехбуд» та ОСОБА_1 укладено договір                 № 9.01/22-1 про дольову участь у будівництві, за умовами якого позивач (пайовик) зобов`язалася здійснити дольову участь у будівництві 17-ти поверхового житлового будинку, розташованого у м. Харкові по вул. Клочківській кут вул. Самарської шляхом часткового фінансування цього будівництва у розмірі 77 940 доларів США за курсом НБУ, а ТОВ «Оргтехбуд» (забудовник) після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію зобов`язалося передати за актом приймання-передачі у власність позивача двокімнатну квартиру № 94 , розташовану на 16 поверсі будинку загальною площею згідно проекту 64,95 кв. м, житловою площею згідно проекту 31,11 кв. м.
Позивач виконала свої зобов`язання за цим договором належним чином, в строк та у повному обсязі здійснила фінансування будівництва зазначеного будинку, однак товариство своїх зобов`язань за договором не виконало, після прийняття будинку в експлуатацію та присвоєння йому поштової адреси не передало квартиру № 94 у власність позивачу за актом приймання-передачі та не здійснило необхідних дій щодо реєстрації за позивачем права власності.
 
У жовтні 2010 року господарським судом Харківської області порушено справу про банкрутство ТОВ «Оргтехбуд» (справа № Б-39/112-10), а згодом запроваджено процедуру санації товариства.
 
Згідно із затвердженого ухвалою господарського суду Харківської області                  від 25 червня 2011 року плану санації, дефіцит оборотного капіталу підприємства планувалося компенсувати за рахунок квартир у 17-ти поверховому житловому будинку, розташованому у АДРЕСА_1 , дольщики яких не звернулися до господарського суду та розпорядника майна боржника із кредиторськими вимогами. В тому числі санацію підприємства планувалося провести за рахунок спірної квартири.
 
На виконання плану санації 20 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Оргтехбуд» укладено додаткову угоду № 1 до договору про дольову участь у будівництві № 12.01/26-1 від 12 січня 2006 року, згідно якого товариство зобов`язалося після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію передати у власність відповідача за актом приймання-передачі спірну квартиру, а відповідач зобов`язалася сплатити на користь товариства суму грошових коштів у розмірі 370 200 гривень.
 
Актом приймання-передачі від 03 червня 2013 року № 1 спірна квартира передана ОСОБА_3 , в подальшому право власності відповідача на квартиру було оформлено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно                           від 02 серпня 2013 року, реєстраційний номер 7505479.
 
10 квітня 2014 року ОСОБА_3 продала спірну квартиру ОСОБА_2 за                          516 683 грн, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.
 
Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 січня 2014 року ухвалу господарського суду Харківської області від 25 червня 2011 року про затвердження плану санації боржника у справі №Б-39/112-10 скасовано.
 
Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 травня 2014 року визнано дії керуючого санацією щодо включення квартири № 94 на 16 поверсі 17-ти поверхового житлового будинку по АДРЕСА_1 до складу майна боржника такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
 
Постановою Господарського суду Харківської області від 26 червня 2014 року ТОВ «Оргтехбуд» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ухвалою Господарського суду Харківської області від 23 листопада 2015 року ліквідовано юридичну особу ТОВ «Оргтехбуд», про що державним реєстратором внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи.
 
Станом на час укладення додаткової угоди № 1, договір про дольову участь у будівництві, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Оргтехбуд», був чинний, сторонами не розірваний, не визнаний судом недійсним. Позивач повністю виконала свої зобов`язання за договором про дольову участь у будівництві, відповідно, у неї виникло майнове право на спірну квартиру. У даному випадку - майнове право вимоги до забудовника оформлення права власності на квартиру. А у ТОВ «Оргтехбуд» - кореспондуючий обов`язок оформлення права власності на вказану квартиру за позивачем (п.п. 4.1, 4.5 договору про дольову участь у будівництві).
 
Уклавши із відповідачем ОСОБА_3 додаткову угоду № 1, товариство тим самим розпорядилося майном, яке йому не належало.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що  касаційна   скарга   не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (право володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.
Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Позивач на виконання своїх зобов`язань за договором про пайову участь у будівництві повністю сплатила грошові кошти за будівництво спірної квартири, що підтверджується платіжними дорученнями та ніким не оспорюється.
Відповідно до пункту 4.1 договору за умови повного виконання пайовиком зобов`язань, передбачених договором, забудовник зобов`язується передати згідно із актом прийому-передачі не пізніше 10 (десяти) днів після отримання затвердженого акта щодо вводу об`єкта в експлуатацію та отримання рішення про присвоєння адреси квартирі, вказаній у пункті 1.2 договору. Планове закінчення будівництва - ІІІ квартал 2008 року. Строк введення в експлуатацію - IV квартал 2008 року.
Відповідно до статей 526, 527, 530-532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.
Встановивши, що станом на час укладення додаткової угоди № 1, договір про дольову участь у будівництві, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Оргтехбуд», був чинний, сторонами не розірваний, не визнаний судом недійсним, позивач повністю виконала свої зобов`язання за договором про дольову участь у будівництві, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що у позивача виникло майнове право на спірну квартиру. Уклавши з ОСОБА_3 додаткову угоду № 1, товариство тим самим розпорядилося майном, яке йому не належало.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про визнання недійсною додаткову угоду від 20 грудня 2012 року № 1 до договору про дольову участь у будівництві від 12 січня 2006 року № 12.01/26-1, укладену між ТОВ «Оргтехбуд» та ОСОБА_3 , та визнання недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , видане Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції Харківської області 02 серпня 2013 року за індексним номером 7505479 на ім`я ОСОБА_3 .
Відповідно до частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину. 
Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. 
При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). 
З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. 
Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
З урахуванням наведеного суди дійшли обґрунтованого висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 10 квітня   2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки саме після визнання оспорюваного правочину  недійсним залежить подальша можливість законної реалізації позивачем її прав.
Аргументи касаційної скарги такі висновки судів не спростовують, зводяться до незгоди з ними та переоцінки фактичних обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду відповідно до статті 400 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги про те, що позивач звернулася до суду поза межами позовної давності на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують висновки судів з цього питання, та не містять належних і допустимих доказів на їх підтвердження.
Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Дію рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня              2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 13 листопада              2019 року зупинено ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року, у зв`язку із залишенням зазначених рішень без змін необхідно поновити їх дію.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
 
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року  залишити без змін.
 
Поновити дію рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня              2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 13 листопада               2019 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
 Судді                                                                                                С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
 
Є. В. Коротенко
 
В. М. Коротун