П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/7625/19	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
                                 – Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Савраньскої селищної ради Одеської області про визнання протиправними та нечинними рішень,-

                                        В С Т А Н О В И Л А :

16 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправними та нечинними рішення Савранської селищної ради Одеської області №57-VII від 25.01.2016 року «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт. Саврань» та №545- VII від 31.08.2017 року «Про внесення доповнень до рішення сесії №57-VII від 25.01.2016 року».
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначив, що рішенням №545 від 31.08.2017 року внесенні зміни до рішення №57 від 25.01.2016 року, якими затверджено  Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт. Саврань та визначено, що питання розміщення тимчасових споруд спочатку розглядається  погоджувальною комісією та за результатами розгляду вирішується питання щодо передачі на сесію селищної ради, що суперечить приписам  наказу  Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №№244 від 21.10.2011.
Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що погоджувальна комісія з питань розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт. Саврань діє в межах повноважень та на підставі Порядку № 57-VII, який прийнятий згідно приписів чинного законодавства.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду 03 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зокрема, апелянт зазначає, що лише 10 липня 2019 року отримав текст оскаржуваних  рішень Савранської селищної ради та після досконалого їх вивчення зробив висновок щодо незаконності прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, всупереч приписам чинного законодавства. Апелянт вказує, що до ознайомлення з повним текстом оскаржуваних рішень був впевнений в їх законності.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Предметом даного спору є оскарження:
- рішення Савранської селищної ради Одеської області №57 від 25.01.2016 року про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Саврань,
- рішенням Савранської селищної ради Одеської області №545 від 31.08.2017 року про внесення змін до пункту 2 та пункту 3 рішення №57 від 25.01.2016 року про затвердження складу погоджувальної комісії з питань розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Саврань (Додаток 2) та затвердження Положення про погоджувальну комісію з питань розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Саврань (Додаток 3).
Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до голови Савранської селищної ради із заявою про надання дозволу на розміщення торгівельного павільйону (ларьок) розміром 3*7,5 м на в`їзді до ринку, біля ларька хлібопродуктів для ведення підприємницької діяльності.
Листами вих. №Л-362 від 08.11.2017 року та №Л-44 від 22.11.2017 року  відповідач повідомив позивача, що його заява щодо розміщення тимчасових споруд виноситься на розгляд постійної комісії з питань агропромислового розвитку, земельної реформи, екології та раціонального природокористування, після погодження місця розташування ТС погоджувальною комісією. Погоджувальна комісія відмовила в погодженні місця розташування.
27 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Савранської селищної ради з запитом щодо отримання копій рішень від 25.01.2016 року № 57-VII та від 31.08.2017 року № 545- VII, які отримані ним 10 липня 2019 року (а.с. 32-46).  
Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що про існування оскаржуваних рішень позивачу було відомо ще з листопада 2017 року та у  позивача не було будь - яких перешкод в отриманні тексту цих рішень раніше літа 2019 року. Суд першої інстанції зазначив, що позивачу ніщо не заважало звернутися до відповідача за отриманням повного тексту оскаржуваних рішень в шестимісячний строк, після того, як  08 листопада 2017 року Погоджувальна комісія відмовила ОСОБА_1 в розміщенні ТС, з посиланням на оскаржувані рішення.
Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Частинами 1 та 2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Перевіряючи обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із пропуском ним строку звернення до адміністративного суду, необхідно з`ясувати, чи притаманні оскаржуваному рішенню ознаки нормативно-правового акту.
Конституційний Суд України у рішення від 16.04.2009 №7-рп/2009, проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані  Конституцією України  та іншими законами України, дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.
Судова колегія вважає, що оскаржуване рішення відповідає характеристиці нормативно правового акту, оскільки прийнято уповноваженим на це органом за встановленою процедурою; містить загальнообов`язкові правила поведінки, легітимізовані людьми; розрахований на невизначене коло осіб та багаторазове застосування.
Важливо, що дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.
Факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акту, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акту.
Отже, обчислюючи строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження нормативно-правового акту, необхідно брати до уваги багаторазове застосування та триваюча дія (тривала чинність) нормативно-правового акту; дійсність факту перебування суб`єкта у відносинах, які регулюються нормативно-правовим актом; дата факту порушення прав, свобод, інтересів, тобто - коли саме особа (позивач) дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; чи є чинним нормативно-правовий акт, яким порушено права, свободи, інтереси особи (позивача); чи перебуває особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду; коли вступила особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і, коли з них вибула.
За умови перебування особи (позивача) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду, строк звернення до адміністративного суду із позовом не може обмежуватися шістьма місяцями, передбаченими частиною другою ст. 122 КАС України. У разі оскарження нормативно-правового акту строк такого оскарження буде вимірюватися усім часом чинності цього нормативно-правового акту.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду по справі № 826/27282/15 від 13 березня 2020 року, по справі №712/8985/17 від 13 березня 2019 року, по справі № 803/931/16 від 22 січня 2020 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99 роз`яснено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Позивач зазначає, що саме після судового розгляду справи № 512/18/18 за його позовом до Савранської селищної ради про зобов`язання відповідача, у відповідності до вимог чинного законодавства, розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.04.2017 року про надання дозволу на розміщення торгівельного павільйону (ларьок) на виїзді з ринку біля ларька хлібопродуктів, позивач почав вивчати законодавство та витребував тексти оскаржуваних рішень.
На думку ОСОБА_1 , погоджувальна комісія перебирає на себе повноваження сесії селищної ради, не допускаючи тривалий час на розгляд сесії Савранської селищної ради заяву позивача, що суперечить ч.1 п.34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування", наказу Міністерства регіонального будівництва та житлово-комунального господарства України "Про затвердження  порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності " № 244 від 21.10.2011 року, Конституції України та порушує права позивача.
Такі повноваження надані погоджувальній комісії оскаржуваними рішеннями Саранської селищної ради та, на думку позивача, порушують його права на розгляд заяви про надання дозволу на розміщення торгівельного павільйону у відповідності до вимог чинного законодавства.
Крім того, в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року по справі № 520/18/18 судова колегія зазначила, що важливо звернути увагу на пункт 3.7 Положення про погоджувальну комісію, який встановлює, що у разі неспроможності Комісії погодити спірне місце розташування ТС, остаточне рішення приймає Савранська селищна рада. У даному випадку Погоджувальна комісія не спромоглася погодити спірне місце розташування ТС, адже нею, навіть, не розглядалося питання про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС, яка наявна та діє на території Савранської селищної ради. Отже, в такому випадку, Погоджувальна комісія повинна була віддати дане питання на вирішення селищної ради.
Цією постановою суд апеляційної інстанції зобов`язав Савранську селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 про можливість розміщення тимчасової споруди відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244 та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в смт Саврань, затвердженого рішенням сесії Савранської селищної ради № 5 - VІІ від 25.01.2016 року.
Враховуючи наявність обґрунтованих сумнівів у позивача щодо порушення його прав  оскаржуваними рішеннями Савранської селищної ради Одеської області №57-VII від 25.01.2016 року «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт. Саврань» та №545- VII від 31.08.2017 року «Про внесення доповнень до рішення сесії №57-7 від 25.01.2016 року» та те, що з повним змістом оскаржуваних рішень, позивач ознайомився лише 10 липня 2019 року, судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом в межах дії оскаржуваного рішення, а тому не пропустив строк звернення до суду  з даною позовною заявою.
Суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 317, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,           
                                        П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року – скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
          
          Головуючий:                                                                       Н.В.Вербицька
                    
                    Суддя:                                                                       О.В.Джабурія                    
          
          Суддя:                                                                                К.В.Кравченко