КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 березня 2020 року 
м. Київ
справа № 760/28340/17
провадження №22-ц/824/3411/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Болотова Є.В., Музичко С.Г.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Потапьонок К.В.,	
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
представник відповідача ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року /суддя Шевченко Т.М./ 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення коштів, -                 
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернувся з вимогами про  визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення коштів.
Рішенням  Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с.119-123 /
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не застосовано положення ст. 62 СК України яка передбачає правила поділу особистого майна в разі його істотного збільшення. Так, за договором позики сума переданих грошових коштів становила 80 000, 00 грн, разом з тим, за рішенням про стягнення заборгованості, сума збільшилась до 196 570, 13 грн, тому вважав, що власність дружини істотно збільшилась за час шлюбу, при цьому вона не працювала та фактично знаходилась на його утриманні. Також вказував на процесуальні порушення - не залучення судом першої інстанції третьої особи ОСОБА_4 , з якої рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р. стягнуто заборгованість.
ОСОБА_2 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказувала на те, що спірні грошові кошти є її особистою приватною власністю, отримані від продажу належної їй до шлюбу 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що було у повному обсязі досліджено судом першої інстанції. Посилання щодо істотного збільшення майна також не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки за судовим рішенням на її користь було стягнуто основну заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, неустойку і проценти на рівні облікової ставки НБУ. Додатково зазначила, що кошти, які намагається стягнути ОСОБА_1 у неї відсутні, а тому відсутній і предмет позову.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 20 червня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с. 8/
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 01 березня 2017 року і до повноліття кожної дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини певного віку. /а.с. 64/
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року, зокрема зменшено суму судового збору. /а.с. 12/
26 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В.В. посвідчено договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , за умовами якого позикодавець передала, а позичальник прийняла у власність гроші в розмірі 80 000 грн. /а.с. 18/
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р. задоволено позов ОСОБА_2 . Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, неустойку, а також проценти на рівні облікової ставки НБУ, що складає грошову суму у розмірі 196 570,13 грн. (80 000 грн. сума основного боргу, 55 522,53 грн., 33 550, 00 грн. за час прострочення виконання зобов`язань на 671 днів за період з 28 лютого 2014 року по 29 грудня 2015 року та 27 497,60 грн. процентів на рівні облікової ставки НБУ). /а.с. 19/
Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 31 липня 2017 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року. /а.с. 24/
Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що грошові кошти у розмірі 196 570,13 грн., отримані ОСОБА_2 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р., є їх спільною сумісною власністю, а тому підлягають поділу.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 57 СК Українипро те, щоособистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Встановивши, що грошові кошти у розмірі 80 000 грн., які вона передала у позику ОСОБА_4 , є особистою приватною власністю відповідача, оскільки вона їх отримала на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 27.12.2013 р. приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П, за умовами якого була продана квартира АДРЕСА_1 , яка належала продавцям ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Радянською районною державною адміністрацією м. Києва 01 липня 1999 року, /а.с. 56, 83/ суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів позову.
Доводи апеляційної скарги, про істотне збільшення майна за час шлюбу, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки ст. 62 СК України не була підставою позову, водночас колегія суддів наголошує на тому, що за судовим рішенням було стягнуто основну заборгованість, яка не збільшувалась, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, неустойку і проценти на рівні облікової ставки НБУ.
Позивач, звертаючись з позовом, посилався на те, що грошові кошти у розмірі 196 570,13 грн., отримані ОСОБА_2 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р., є їх спільною сумісною власністю у відповідності до ст. 61 СК України.
Походження коштів та їх належність ОСОБА_2 на праві приватної власності була належним чином досліджена судом першої інстанції. Жодних доводів в цій частині в апеляційній скарзі не висловлено.
Доводи апеляційної скарги щодо незалучення третьої особи, також не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки апелянтом не вказано в чому саме полягає неправильність рішення суду у зв`язку з незалучення боржника за договором позики, з урахування вже прийнятого рішення по суті стягнення суми позики.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: