ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 травня 2020 року
м. Київ
справа № 342/766/14-к
провадження № 51-1655км20 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:                                                        
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора                                      ОСОБА_5 ,
захисника                                      ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
виправданої                                  ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_8 
на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року 
за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області 
від 09 грудня 2014 року ОСОБА_7 було визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК, і засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК без призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у цьому кримінальному провадженні.
За цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що вона, працюючи 
на посаді провізора в аптеці «Фармако» у м. Городенці, 26 квітня 2014 року приблизно о 09:30, перебуваючи на своєму робочому місці, порушила встановлені правила відпуску наркотичних засобів, а саме реалізувала ОСОБА_9 без рецепта три упаковки препарату «Солпадеїн» (по 12 таблеток у кожній) загальною кількістю 36 таблеток, які містять наркотичний засіб, 
обіг якого обмежено, – кодеїн (загальна вага кодеїну у вилучених таблетках становить 0,288 г).
Вказаними діями ОСОБА_7 порушила вимоги п. 9 Порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів, згідно з яким відпуск лікарських засобів здійснюється з урахуванням норм відпуску, визначених у п. 1.22.2 Правил виписування рецептів та вимог-замовлень на лікарські засоби і вироби медичного призначення, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 липня 2005 року № 360. Відповідно до списку № 1 Таблиці ІІІ Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 
від 06 травня 2000 року № 770, кодеїн є наркотичним засобом, обіг якого обмежено і стосовно якого допускаються виключення деяких заходів контролю. Також ОСОБА_10 порушила вимоги наказу Міністерства охорони здоров`я України від 26 лютого 2013 року № 166 «Про затвердження переліку лікарських засобів, дозволених до застосування в Україні, які відпускаються без рецептів 
з аптек та їх структурних підрозділів».
Апеляційний суд Івано-Франківської області ухвалою від 29 квітня 2015 року вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасував.
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Постановлено процесуальні витрати здійснити за рахунок Державного бюджету України.
Свої висновки апеляційний суд мотивував відсутністю умислу в діях ОСОБА_7 на вчинення злочину, а також відсутністю об`єкта посягання, оскільки покупець ОСОБА_9 придбав ліки «Солпадеїн» без рецепта у кількості трьох упаковок не для виготовлення наркотичного засобу.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 25 лютого 2016 року ухвалу апеляційного суду від 29 квітня 2015 року скасувала 
з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись на те, що апеляційний суд безпосередньо не дослідив докази, на які послався в ухвалі; 
не навів відповідних мотивів, з яких визнав докази сторони обвинувачення неналежними та недопустимими; здійснив часткове тлумачення закону, що суперечить його точному змісту, тощо.
Апеляційний суд Івано-Франківської області ухвалою від 11 квітня 2016 року вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області 
від 09 грудня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 залишив без змін.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 грудня 2016 року вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області 
від 09 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2016 року щодо  ОСОБА_7 скасувала і призначила новий розгляд 
у суді першої інстанції.
Підставами скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій стало недотримання ними п. 13 ч. 1 ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), а також п. 6 ст. 129 Конституції України в редакції, що діяла до 02 червня 2016 року (забезпечення обвинуваченому права на захист).
Постановлено зобов`язати суд під час нового розгляду з дотриманням вимог 
глави 28 КПК розглянути кримінальне провадження, ретельно дослідити обставини інкримінованого злочину, наявні докази, у порядку ст. 333 КПК доручити органу досудового розслідування провести комплексну криміналістичну експертизу із залученням відповідних експертів – фахівців, належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційних та касаційних скаргах учасників процесу, дати на них вичерпні вмотивовані відповіді 
й постановити законне та обґрунтоване судове рішення.
За вироком Болехівського міського суду Івано-Франківської області 
від 03 жовтня 2019 року  ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК, та призначено їй покарання із застосуванням 
ч. 2 ст. 69 КК у виді штрафу в розмірі 850 грн.
На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 23 грудня 2019 року вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого 
ч. 1 ст. 320 КК, скасував та закрив кримінальне провадження за відсутністю 
в її діях складу цього кримінального правопорушення.
Постановлено процесуальні витрати на проведення експертиз здійснити 
за рахунок Державного бюджету України.
Вимоги і доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі прокурор, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Своє прохання мотивує тим, що апеляційний суд, відобразивши в ухвалі окремі докази, які містяться у вироку, дав їм іншу оцінку, при цьому всупереч принципам кримінального процесуального закону безпосередньо не дослідив їх. Крім того, апеляційний суд належним чином не мотивував та не врахував вимог, 
викладених в ухвалі колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 
від 14 грудня 2016 року, які є обов`язковими до виконання. На думку прокурора, незважаючи на зазначені вказівки, апеляційний суд визнав таким, що не має значення у справі, предмет злочину, а відсутність складу злочину обґрунтував відсутністю мотиву у ОСОБА_7 на незаконний обіг наркотичних засобів. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу представника органу публічного обвинувачення та просив її задовольнити.
Захисник ОСОБА_7 – адвокат ОСОБА_6 направила до Суду заперечення, 
в яких просить касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції – без зміни.
Крім того, захисник та виправдана під час касаційного розгляду в режимі відеоконференції заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора та підтримали доводи, викладені у запереченнях захисника.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, захисника та виправданої, перевіривши касаційну скаргу з додатками, письмові заперечення захисника 
та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах. 
Згідно із ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, щодо незаконності ухвали апеляційного суду Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно 
до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах доводам та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК. При цьому істотних порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.
Що стосується тверджень прокурора про порушення апеляційним судом правил ст. 404 вказаного Кодексу, то вони є безпідставними.
Згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції 
не повністю або з порушеннями. У цій справі таких обставин апеляційний суд 
не встановив, а учасники кримінального провадження не порушували питання про дослідження доказів та обставин, встановлених під час кримінального провадження в суді першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК.
Будь-яким фактичним даним, встановленим місцевим судом, апеляційний суд іншої оцінки не надав, у тому числі, показанням виправданої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_9 , а також дослідженим судом першої інстанції письмовим доказам, зокрема і висновку комісійної судової експертизи з дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів 
від 13 вересня 2018 року № 19143/20640 (т. 3, а. с. 107–111), яку було призначено на виконання вимог ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року (т. 2, а. с.229—231).
Однак, суд апеляційної інстанції виявив факт допущення місцевим судом помилки при застосуванні положень кримінального закону про форму вини 
з огляду на встановлені фактичні обставини, що потягло за собою скасування вироку та ухвалення апеляційним судом рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на реабілітуючій підставі, передбаченій 
п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.
Отже, під час здійснення апеляційної процедури не було допущено істотних порушень вимог ст. 404 КПК, оскільки повторне дослідження вже встановлених обставин не потребувало, а суд апеляційної інстанції виходив із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, яким надав правильну юридичну оцінку.
Також неспроможними є доводи прокурора про те, що апеляційний суд вдався до тлумачення кримінального закону, згідно з яким злочинним визнав тільки вчинене з прямим умислом порушення встановлених правил відпуску наркотичних засобів і за умови, якщо особа, яка придбала наркотичні засоби, використовує їх зі злочинною метою.
Однак з ухвали апеляційного суду вбачається, що колегія суддів, дійшовши висновку про недоведення умисної форми вини в межах пред`явленого 
ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 320 КК, вказала лише про те, 
що обвинувачення у вчиненні інкримінованих ОСОБА_7 дій з необережності 
не пред`являлося, тому суд апеляційної інстанції будь-яких висновків поза межами пред`явленого обвинувачення зробити не може. 
Колегія суддів погоджується з цими висновками апеляційного суду, оскільки покладання на суд функції однієї зі сторін кримінального провадження 
є неприпустимим і суперечить засаді змагальності, передбаченій п. 15 ч. 1 ст. 7 
і ст. 22 КПК.
У цьому контексті неспроможними також є доводи прокурора про те, що суд апеляційної інстанції проігнорував вказівки суду касаційної інстанції (колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 14 грудня 2016 року).
Апеляційний розгляд проведено згідно з вимогами кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає приписам ст. 419 КПК, у ній зазначені підстави скасування вироку суду першої інстанції.
Враховуючи, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли би бути безумовними підставами для скасування 
чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави 
для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_8 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню 
не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                          ОСОБА_3