Постанова                                                                                                                          Іменем України
27 лютого 2020 року
м. Київ
справа №  127/1390/18                                                                                                 провадження № 51-635км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати                                       Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:                                                                                                                           секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,                                                                    прокурора                                        ОСОБА_5 ,   
засудженого                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),                                                
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року та касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вироки Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2018 року та Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань  за № 12017020020004187, щодо
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
уродженця м. Маріуполя Донецької обл.,
жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2005 року і призначено засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.
Строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту затримання, а саме з 05 грудня 2017 року. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін – тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_6 :
– на користь держави – 1878,53 грн на відшкодування процесуальних витрат за проведення судових експертиз у кримінальному провадженні; 
– на користь ОСОБА_8 – 700,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди;
– на користь держави – 704,80 грн несплаченого потерпілою судового збору за подання позовної заяви.
 
Вінницький апеляційний суд 28 листопада 2018 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2018 року щодо  ОСОБА_6  скасував у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, за яким призначив засудженому за ч. 3 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2005 року і призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.
У решті апеляційний суд залишив вирок місцевого суду без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджений за те, що він 05 грудня 2017 року близько 03:00, діючи повторно, шляхом пошкодження вікна проник у приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташоване на АДРЕСА_2 , та вчинив крадіжку майна потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 2333,05 грн.
 
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах засуджений  ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 ставлять вимогу про зміну вироку апеляційного суду щодо засудженого. Посилаються на невідповідність призначеного  ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного через суворість. Засуджений просить пом`якшити призначене йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК до 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 71 КК остаточно призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців з конфіскацією майна, а захисник вважає за необхідне призначити засудженому покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки і на підставі ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання – у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці з конфіскацією майна.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_6 . Вважає необґрунтованим рішення суду про стягнення із засудженого судового збору, оскільки це не передбачено чинним Кримінальним процесуальним кодексом України (далі – КПК), таке рішення суду суперечить висновку Верховного Суду, викладеному в постанові об`єднаної палати від 23 січня 2019 року. Також прокурор зазначає, що апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, на зазначені порушення уваги не звернув і прийняв невмотивоване рішення.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений вважав, що касаційні скарги підлягають задоволенню.
Прокурор вважав, що касаційні скарги засудженого та захисника задоволенню  не підлягають та підтримав касаційну скаргу прокурора.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні злочину та кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 185 КК у касаційних скаргах не  оспорюються.
Що стосується доводів у касаційних скаргах засудженого та захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та  розміром має відповідати характеру вчинених дій, їх  небезпечності та особі винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують. 
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК, якщо обвинувачений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Частиною 3 цієї статті призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.
Як видно зматеріалів кримінального провадження, під час перевірки вироку місцевого суду щодо  ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурорасуд апеляційної інстанції встановив, що при призначенні засудженому покарання суд першої інстанції вищевказаних вимог закону не дотримався.
Так, обираючи ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК, суд не повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого. Зокрема, не взяв до уваги того, що ОСОБА_6 , будучи судимим за особливо тяжкі, у тому числі корисливі злочини, не став на шлях виправлення та знову вчинив корисливий злочин у період умовно-дострокового звільнення. Як правильно зазначив апеляційний суд, позитивна характеристика засудженого та відсутність у нього наркологічних і психічних захворювань не знижують суспільної небезпечності вчиненого ним злочину. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що покарання, обране судом, за своїм розміром не відповідає вимогам закону через м`якість.    
Крім того, апеляційний суд правильно звернув увагу, що, призначаючи засудженому остаточне покарання за сукупністю вироків, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 71 КК не врахував, що вироком Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2005 року  ОСОБА_6  було призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна. 
За наведених обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що з урахуванням наведених обставин покарання, обране обвинуваченому судом першої інстанції, не відповідає вимогам кримінального закону та є явно несправедливим через м`якість. Отже, рішення суду апеляційної інстанції про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині призначеного  ОСОБА_6 покарання та ухвалення нового вироку є обґрунтованим. 
Покарання, обране засудженому апеляційним судом за вчинений злочин та за сукупністю вироків, відповідає вимогам статей 50, 65, 71 КК. Воно є необхідним і достатнім для виправлення  ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання, про що йдеться у касаційних скаргах засудженого та його захисника, немає. 
Що стосується доводів у касаційній скарзі прокурора про безпідставне стягнення із засудженого  ОСОБА_6 на користь держави судового збору, то вони є слушними з огляду на таке.
Згідно з висновком об`єднаної палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 23 січня 2019 року (провадження № 51-274кмо17, справа № 187/291/17), при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом. 
Оскільки судом першої інстанції прийнято рішення про стягнення із засудженого на користь держави несплаченого потерпілою судового збору за подання нею позовної заяви, а судом апеляційної інстанції цієї помилки не виправлено, то це рішення необхідно виключити з вироків судів нижчих інстанцій.
Ураховуючи викладене, судові рішення щодо  ОСОБА_6 підлягають зміні за доводами касаційної скарги прокурора.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення. 
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2018 року та вирок Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року щодо  ОСОБА_6 змінити: виключити з них рішення суду про стягнення із засудженого ОСОБА_6 на користь держави судового збору в розмірі 704,80  грн.
У решті ці судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                            ОСОБА_3