Постанова
Іменем України
18 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 619/1007/17
провадження № 61-35916св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – державне підприємство «Завод імені Малишева»,
третя особа – Дергачівське об`єднане управління Пенсійного фонду в Харківській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Коваленко І. П., Сащенка І. С., від 10 квітня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Завод імені Малишева» (далі – ДП «Завод імені Малишева»), третя особа – Дергачівське об`єднане управління Пенсійного фонду в Харківській області, в якому просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати відповідно до нормативних актів колишнього СРСР, Кабінету Міністрів УРСР, Держкомпраці України та Укрпрофради відносно його оплати праці в зоні відчуження ЧАЕС під час ліквідації аварії та видати для пред`явлення в Пенсійний фонд України довідку про заробітну плату встановленого зразка з 07 січня по 24 березня 1987 року, що складається з виплаченої заробітної плати за роботу в зоні відчуження у розмірі 718,30 крб та 400 крб премії.
 
Позов мотивовано тим, що в січні 1987 року під час роботи на ДП «Завод імені Малишева» його було призвано на військові збори як військовозобов`язаного для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі – ЧАЕС).
У січні 2012 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України 
від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено перерахунок пенсії ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС, виходячи із розміру заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1900 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
З метою перерахунку пенсії та отримання відповідної довідки він звернувся до відповідача, однак листом від 02 березня 2017 року за № 454/19 отримав відмову у зв`язку з тим, що вказана довідка йому вже видавалася  в 
2007 році, розмір збереженого його середнього заробітку за дні роботи в зоні відчуження в 1986–1990 роках не змінився, підстав для видачі нової довідки немає.
Позивач вказував, що попередню довідку йому було видано тільки з урахуванням премії на підприємстві, а не премії за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв`язку з чим він звернувся до суду для вирішення питання щодо захисту своїх прав.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області у складі судді Остропільця Є. Р. від 26 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ДП «Завод імені Малишева» здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 та зобов`язано відповідача видати для пред`явлення в Пенсійний фонд України довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 07 січня по 
24 березня 1987 року в загальному розмірі 1 118,30 крб.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щопозов ОСОБА_1 є доведеним, оскільки він як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС мав право на виплату йому премії у розмірі 400 крб. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу ДП «Завод імені Малишева» задоволено частково. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 грудня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем на підтвердження своїх доводів не надано жодних первинних документів бухгалтерського обліку, які були б підставою для перерахунку заробітної плати.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до чинного законодавства він має право на оплату праці за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 07 січня по 24 березня 1987 року по підвищеним до 100% тарифним ставкам і посадовим окладам, а також право на виплату премії у розмірі 400 крб.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У жовтні 2018 року від ДП «Завод імені Малишева» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови. 
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 працював на ДП «Завод імені Малишева». Даний факт підтверджується записами в трудовій книжці (а. с. 12-13).
 
У січні 1987 року ОСОБА_1 було призвано на військові збори як військовозобов`язаного для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які він виконував до 24 березня 1987 року.
 
ОСОБА_1 є ліквідатором ЧАЕС І категорії, особою з інвалідністю 
ІІ групи по захворюванню, пов`язаному з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідкою МСЕК від 19 лютого 2003 року.

01 червня 2007 року ДП «Завод імені Малишева» видало позивачу довідку для нарахування пенсії, відповідно до якої за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з січня 1987 року по березень 1987 року 
ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата та премія (50%) за діючими системами преміювання у загальній сумі 718,30 крб (а. с. 15).
 
08 лютого 2017 року позивач звернувся до ДП «Завод імені Малишева» із заявою про видачу довідки для перерахунку пенсії.

Відповідно до наданої 02 березня 2017 року ДП «Завод імені Малишева» відповіді у видачі довідки відмовлено. Зазначено, що розмір збереженого середнього заробітку ОСОБА_1 за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках не змінився, у зв`язку з чим підстав для видачі нової довідки немає (а. с. 9-10, 12-13, 23).
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
За змістом частини четвертої статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).
 
Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Порядок). 
 
Вказаний Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків. 
 
Пунктом 7 Порядку передбачено, що призваним на військові збори військовозобов`язаним, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, пенсії призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, І - 3).
 
При цьому пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.
 
Отже, розрахунок заробітної плати та видача довідки про заробітну плату повинні здійснюватися відповідно до первинних документів (особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством) за період і участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
 
Після аварії на Чорнобильській АЕС 26 квітня 1986 Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «Таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «Таємно» та для «Службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативних матеріалів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964, постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанова Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-77 та ін.
 
У названих нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь на роботах пов`язаних із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється як на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986–1990 роках виконували роботи у зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
 
Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05 червня 1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища», надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964.
 
Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону Чорнобильської АЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05 червня 1986 року № 665-195 (абзац 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7), провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 відсотків тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.
 
Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.
 
Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні Чорнобильської АЕС виплачувалась відповідно до чинного на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 відсотків тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7).
 
Підпунктом 3 пункту 1 Постанови передбачено, що у розпорядження Міністерства енергетики і електрифікації СРСР для заохочення працівників підприємств, установ і організацій (незалежно від їх підвідомчості), які безпосередньо беруть участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у відповідних зонах небезпеки, виділено по 
1 000 000 рублів в місяць до повного завершення цих робіт. Розмір премії, що виплачується одному працівнику за рахунок зазначених коштів, не повинен перевищувати 400 рублів на місяць (понад установлені максимальні розміри премій).
 
Згідно із довідкою ДП «Завод ім. Малишева» від 01 червня 2007 року № 740 за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з січня 1987 року по березень 1987 року ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата та премія (50%) за діючими системами преміювання в загальній сумі 
718,30 крб (а. с. 15).
 
Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що на спростування довідки від 01 червня 2007 року, яка була видана на підставі первинних документів, позивач не надав інші первинні документи бухгалтерського обліку, які б свідчили про виплату йому премії у розмірі 400 крб на місяць і були б підставою для перерахунку заробітної плати, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
 
Доказів щодо отримання ОСОБА_1 премії у розмірі 400 крб в період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС матеріали справи не містять, а тому висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав здійснення перерахунку заробітної плати позивача відповідає вимогам закону та обставинам справи. 
 
Указаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 211/333/16-ц, від 30 вересня 2019 року у справі № 539/193/17, 
від 06 грудня 2019 року у справі № 405/8704/15-ц.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги, які спрямовані на власне тлумачення норм матеріального права, переоцінку доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду Харківської області 
від 10 квітня 2018 року – без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
    О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара