П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/1143/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Польовий О.Л.  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
23 червня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Граб Л.С.  Смілянця Е. С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,
представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року  (рішення ухвалено 24.03.2020р.  у м.Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, 
В С Т А Н О В И В :
Міністерство внутрішніх справ України звернулось до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття постанови від 11.01.2020 про стягнення виконавчого збору в розмірі 18892,00 грн., скасувати постанову від 11.01.2020 про стягнення виконавчого збору у розмірі 18892,00 грн. На обгрунтування вимог зазначали, що оскільки рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.04.2018 №822/657/18 виконане до відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа у цій справі то спірна постанова є протиправною. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо прийняття постанови від 11.01.2020 ВП №60958565 про стягнення виконавчого збору.
Визнано протиправною та скасовано постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.01.2020 ВП №60958565 про стягнення виконавчого збору.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав  апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, спірна постанова правомірна, оскільки відповідно до вимог Закону №1404-VIII держаний виконавець приймає постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що рішенням від 27.04.2018 у справі №822/657/18 Хмельницький окружний адміністративний суд зобов`язав Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
Постановою від 11.01.2020 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрив виконавче провадження №60958565 з виконання виконавчого листа №822/657/18 про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
Постановою від 11.01.2020 ВП №60958565 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стягнув з Міністерства внутрішніх справ України виконавчий збір в розмірі 18892,00 грн.
14.02.2020 Міністерство внутрішніх справ України подало до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду до відкриття виконавчого провадження.
Постановою від 02.03.2020 ВП №60958565 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі п.9 ч.1 ст.ст.39,40 Закону №1404-VIII закінчив виконавче провадження з виконання виконавчого листа №822/657/18.
Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при прийнятті постанови про стягнення виконавчого збору не дотримав ані положень ч.5 ст.26 Закону №1404-УІІІ, ані положень ч.3 ст.40 цього ж Закону. Спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 11.01.2020, прийнята раніше, ніж постанова про закінчення виконавчого провадження від 02.03.2020 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-УІІ, що суперечить ч.3 ст.40 Закону №1404-УІІ.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне. 
Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".
Згідно з ч.1 ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У ч.1 ст.5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За приписами ч.5 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з п.2 ч.1 ст.39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.
Відповідно до ч.2 ст.74 Закону №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п. 1 - 4, 6, 7 і 9 ч.1 ст.37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п.1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч.4 ст.42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також, ч.9 ст.27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Здійснюючи правовий аналіз норм наведеного вище Закону №1404-УІІІ, що регулює питання виконавчого збору, колегія суддів зазначає, що цим Законом по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.
Так, у першому випадку, таке питання вирішується відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404-УІІІ на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, з одночасним зазначенням про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
У іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому ч.3  ст.40 Закону №1404-VІІІ, а саме постанова про стягнення виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Тобто, Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про закінчення виконавчого провадження. При чому постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №60958565 про примусове виконання виконавчого листа №822/657/18, яке закінчене на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-УІІІ у зв`язку з виконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.04.2018 у справі №822/657/18.
Аналіз наведених обставин справи дає підстави для висновку, що державний виконавець при прийнятті постанови про стягнення виконавчого збору не дотримав ані положень частини 5 статті 26 Закону №1404-УІІІ, ані положень частини 3 статті 40 цього ж Закону. Спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 11.01.2020, прийнята раніше, ніж постанова про закінчення виконавчого провадження від 02.03.2020 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-УІІ, що суперечить частині 3 статті 40 Закону №1404-УІІ.
Твердження представника апелянта, що з постанови про закінчення виконавчого провадження слідує, що постанова в частині стягнення виконавчого збору не підлягала б виконанню так як в останній міститься посилання на ч.9 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження",  не заслуговує на увагу, так як на думку суду апеляційної інстанції зазначене не свідчить про намір відповідача не виконувати окрему постанову стосовно виконавчого збору. Про зазначене не свідчить і зміст поданої відповідачем апеляційної скарги.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції та вважає, що у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови від 11.01.2020 про стягнення виконавчого збору.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 червня 2020 року.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Смілянець Е. С.