ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/309/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Жовток Є.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 березня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                       головуючого - судді:                       Собківа Я.М.,    
                                            суддів:                       Земляної Г.В., Черпіцької Л.Т.,
                за участю секретаря:                       Рагімової Т.О.,          
                           
розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1  про продовження строку затримання, -

ВСТАНОВИВ:
  
Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на шість місяців.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2020 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 
Відповідно до ч. 4  ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього  Кодексу  розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.   
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18.07.2018 року відповідача примусово видворено та затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2019 року рішення Зарічного районного суду м. Суми було скасовано.
В подальшому рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2019 року відповідача повторно затримано з метою ідентифікації з поміщенням до ПТПІ на шість місяців.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.09.2019 року продовжено строк затримання відповідача до 10.03.2020 року.
Приймаючи до уваги, що відповідач не має документів посвідчуючих його особу, позивач звертався до Чернігівського ПТПІ з проханням заповнити анкету з метою документування на повернення в країну походження, проте відповідач від заповнення анкети відмовився з особистих міркувань.
Таким чином, видворити відповідача за межі України не виявляється можливим.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2019 року відповідача повторно затримано з поміщенням до ПТПІ на шість місяців,  виключно з метою ідентифікації та вказане рішення вступило в законну силу, однак Васильківським міськрайонним судом не ухвалювалося рішення про примусове видворення відповідача, і вказане питання не було предметом судового розгляду.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке. 
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Положення пп. «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначають, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"  визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон).
Відповідно до п. 7 ч. 1  ст. 1 Закону  іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Згідно ч. 3  ст. 9 Закону  строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Приписи ч. 1  ст. 26 Закону  визначають, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
При цьому в силу положень ч. 5  ст. 26 Закону  іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Згідно абз. 1 ч. 4  ст. 30 Закону  іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Приписи ч. 11  ст. 289 КАС України  визначають, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Тобто, існування принаймні однієї з передбачених у ч. 11  ст. 289 КАС України  умов з урахуванням обставин справи є достатнього підставою для затримання іноземця або продовження строку такого затримання.
За правилами ч. 12  ст. 289 КАС України  про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Аналогічні положення визначено також пунктом 6 Розділу ІІІ    Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої  Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150  (далі -  Інструкція № 353/271/150).
Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено Розділом VI  Інструкції № 353/271/150, пунктом 1 якого передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.
Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
Як вбачається з матеріалів справи з метою ідентифікації Відповідача Позивачем направлялися листи від 20.08.2019 року, 02.09.2019 року, 07.02.2020 року до директора Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України про надання інформації, а саме з проханням надати можливість заповнити анкети встановленого зразка з метою подальшого виготовлення сертифікату на повернення до Народної Республіки Бангладеш відповідача.
Листами від 20.08.2019 року № 09-02/1237, від 04.09.2019 року № 1302/09-02, 10.02.2020 № 09-08/858 та від 06.02.2020 № 09-02/241 Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, надало відповідь, що відповідач відмовився від заповнення анкет та написання будь-яких заяв з власних міркувань в зв`язку з небажанням повертатися до країни громадської належності.   
Разом з тим, на вказані звернення надано акт, в якому зазначено про відмову відповідача у заповненні згаданої анкети.
Також позивач листом від 20.01.2020 року звертався до директора Департаменту консульської служби МЗС України та листом від 20.01.2020 року до Почесного Консулу Народної Республіки Бангладеш у м. Києві щодо сприяння процедурі ідентифікації відповідача та документування паспортним документом або свідоцтвом на повернення через Посольство Народної Республіки Бангладеш у Республіці Польща.  
Викладене свідчить, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області вживалися усі необхідні дії з метою ідентифікації особи відповідача, однак останній відмовився співпрацювати під час процедури його ідентифікації, що відповідно до п. 1 ч. 13  ст. 289 КАС України  є підставою для продовження строку затримання.
Також колегія суддів вважає за потрібне звернути увагу, що 14.03.2019 рішенням Другого апеляційного адміністративного суду по справі №591/161/19 рішення про продовження строку затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 було скасовано, проте вказаним рішенням суду не було скасовано судове рішення в частині примусового видворення з України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому, рішення позивача про примусове повернення з України, яким відповідача було зобов`язано покинути територію України до 15.07.2018 року також не було виконано відповідачем в установлений строк, без поважних причин та не оскаржено його до суду, а тому воно є чинним та підлягає виконанню.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для продовження строку затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , у зв`язку із неможливістю ідентифікації особи відповідача.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.
Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову. 
Відповідно до пункту 2 частини 1  статті 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1  статті 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 229, 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - задовольнити. 
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову якою адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 - задовольнити. 
Продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на шість місяців до 11 вересня 2020 року.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

  
 Головуючий суддя                                                                                Собків Я.М.

 Суддя                                                                                                     Земляна Г.В.

  Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.