ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«14» травня 2020 року м. Херсон

Справа № 766/25361/19 
Провадження № 22-ц/819/732/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя – доповідач)	Воронцової Л. П.	
суддів:	Ігнатенко П. Я.,	
  	Полікарпової О. М.	

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С. І.   від 07 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з вище зазначеним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що у період з 09 вересня 2010 року по 26 квітня 2019 року він займав посаду юрисконсульта юридичної групи Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)». 
29 березня 2019 року він звернувся до виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» із заявою про надання йому основної частини щорічної відпустки з 01 квітня 2019 року та допомоги на оздоровлення за 2019 рік і, того ж дня, відповідачем надано згоду та підписано заяву про надання йому матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. 
Матеріальну допомогу на оздоровлення при виході у відпустку йому не було нараховано та виплачено, не було виплачено її і після виходу з відпустки. 
Позивач зазначав, що матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу при виході в щорічну відпустку та в день звільнення не отримав, що свідчить про порушення Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» його законних прав та інтересів, тому просив суд стягнути з останньої на свою користь матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 4 319,90 грн.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 грудня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, як малозначної, оскільки ціна позову у ній не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Рішенням суду першої інстанції від 07 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 4 319,90 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове судові рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у 2019 році фінансування видатків фонду заробітної плати установи здійснювалося на неналежному рівні, у кошторисі установи були відсутні кошти на виплату допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки; позивач, звернувшись до суду з вказаним позовом у грудні 2019 року, пропустив передбачений ч. 1 ст. 233 КзПП тримісячний строк звернення до суду з такою заявою, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення не входить до структури заробітної плати.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
При призначенні справи до розгляду в апеляційному порядку, вирішено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження, як малозначну, без повідомлення сторін.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відсутність чи не передбачення у кошторисі відповідної бюджетної установи коштів на виплату допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, не звільняє установу від обов`язку по здійсненню відповідних видатків згідно із законодавством та не може свідчити про те, що працівник не має права на отримання гарантованої державою допомоги на оздоровлення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно статті 18 КЗпП України, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.
Частиною 1 статті 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з наказу Північної виправної колонії Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Херсонській області (№ 90) від 09 вересня 2010 року № 36 о/с, призначено ОСОБА_1 , новоприйнятого, юрисконсультом юридичної групи Північної виправної колонії УДДУПВП у Херсонській області (№90) дев`ятого тарифного розрядку, встановивши посадовий оклад к розмірі 986 грн та випробувальний термін два місяці, з 09 вересня 2010 року. Стаж для виплати відсотків надбавки за вислугу років станом на 01.10.2010 року складає: 00 років 00 місяців 23 дні /а. с. 10/.
У період з 09 вересня 2010 року по 26 квітня 2019 року ОСОБА_1 займав посаду юрисконсульта юридичної групи ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)». Звільнився за власним бажанням. /а. с. 8-9, 10, 11/.
29 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до виконуючого обов`язки начальника ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)» із заявами про надання йому основної частини щорічної відпустки з 01 квітня 2019 року та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік /а. с. 12-13/.
Відповідно до довідки ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)» від 26 квітня 2019 року №28/3.1-4248, за період з 01 січня 2019 року по 26 квітня 2019 року нарахована заробітна плата ОСОБА_1 складає 38 066,78 грн /а. с. 26/.
З довідки ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)» від 08 травня 2019 року №28/3.1-4609 вбачається, що ОСОБА_1 , який працював в ДУ «Північна виправна колонія (№ 90) на посаді юрисконсульта юридичної групи, матеріальну допомогу в 2019 року не отримував /а. с. 27/.
Згідно пунктів 2.9, 3.19 колективного договору між працівниками Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» на 2018 - 2019 рік, зареєстрованого виконавчим комітетом Суворовської районної у місті Херсоні ради за номером 43 від 16 травня 2018 року, працівникам вільного найму надається матеріальна допомога на оздоровлення при виході в щорічну відпустку у розмірі посадового окладу /а. с. 14-25/.
Відповідно до частини 9 наказу Міністерства юстиції України «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань» від 17 червня 2014 року № 957/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 червня 2014 року за № 660/25437, працівникам виплачується матеріальна допомога, у тому числі на оздоровлення, в межах передбачених у кошторисі асигнувань на оплату праці відповідної установи або організації у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання. Виплата матеріальної допомоги здійснюється на підставі відповідної заяви працівника та наказу керівника установи або організації.
Таким чином, ОСОБА_1 має право на отримання допомоги на оздоровлення, у разі передбачення коштів на це у бюджеті та наявності фінансування.
Доводи апеляційної скарги ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)» про те, що у 2019 році фінансування видатків фонду заробітної плати установи здійснювалося на неналежному рівні і у кошторисі установи були відсутні кошти на виплату допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки до уваги колегії суддів не приймаються та підлягають відхиленню, як безпідставні, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відкриваючи провадження у справі та призначаючи її до розгляду, суд першої інстанції роз`яснив відповідачу право подачі відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії вказаної ухвали суду.
Вище зазначена ухвала суду була вручена представнику відповідача, що підтверджується карткою розносної кореспонденції з автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» з датою виконання – 10 січня 2020 року /а. с. 33/.
ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)» не скористалася наданим їй правом подачі відзиву на позовну заяву з наданням відповідних доказів на підтвердження зазначених у ньому обставин.
Крім того, при подачі апеляційної скарги, відповідач не долучив до неї, на підтвердження доводів апеляційної скарги кошторису Установи на 2019 рік, не довів відсутність та не передбаченість у ньому асигнувань на виплату допомоги на оздоровлення, тобто не ствердив належними, допустимими та достовірними доказами вказані доводи апеляційної скарги, тому судом апеляційної інстанції вони не приймаються.
Посилання в апеляційній скарзі ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)» на те, що позивач, звернувшись до суду з вказаним позовом у грудні 2019 року, пропустив передбачений ст. 233 КзПП України тримісячний строк звернення до суду з такою заявою, до уваги колегією суддів не приймаються та підлягають відхиленню з наступних підстав.
Відповідно до приписів ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», до структури заробітної плати входить: основна заробітна плата; додаткова заробітна плата; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Пунктом 2.3 «Інші заохочувальні та компенсаційні виплати» наказу Державного комітету статистики  України «Про затвердження Інструкції зі статистики  заробітної плати» від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 передбачено, що інші   заохочувальні   та   компенсаційні  виплати  включають винагороди    та   премії,   які   мають   одноразовий   характер, компенсаційні  та  інші  грошові  й  матеріальні  виплати,  які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. До них належать: матеріальна  допомога, що має систематичний характер, надана  всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв`язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п.3.31) (пп. 2.3.3).
Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення входить до структури заробітної плати, тому відповідно до ч. 2 ст. 233 КзПП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» не ґрунтуються на законі, не стверджені належними доказами, висновки суду не спростовують та підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Л. П. Воронцова 

Судді: П. Я. Ігнатенко 

О. М. Полікарпова