ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua                                                       
Головуючий суддя у першій інстанції: Маслюк Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року                                                                                       Справа № 751/8063/17
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді                       Епель О.В., 
суддів:                                              Кузьмишиної О.М., Мєзєнцева Є.І.,
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,  

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2020 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Головного управління Пенсійного фонду України 
в Чернігівській області

про                     зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі – відповідач) про:
- зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області провести перерахунок пенсії позивача, з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 18664,59 грн., грошової допомоги для оздоровлення у розмірі 15003,86 грн., індексації у розмірі 1129,93 грн., грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 127532,81 грн.;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області виплатити позивачу вказані суми, з урахуванням раніше виплачених коштів заборгованість по пенсії, починаючи з 22.09.2017;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області в подальшому виплачувати позивачу пенсію без обмеження кінцевої дати.
Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.12.2017 позов було задоволено частково: зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з 01.11.2017, з урахуванням сум індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально-побутові питання, грошової допомоги при звільненні, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2017 № 39, з урахуванням виплачених сум.
Зазначене рішення суду набрало законної сили 28.02.2018.
04.02.2020 позивач звернувся до суду в порядку ст. 382 КАС України із заявою про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання постанови суду першої інстанції, ухваленої у цій справі.
В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що на теперішній час рішення суду відповідачем не виконано і, відповідно, його право, захищене судом, органом ПФУ не відновлено.
При цьому, позивач вказує, що протиправність невиконання відповідачем судового рішення, яке ухвалено в цій справі, установлена в окремій ухвалі суду, прийнятій судом в іншій справі № 751/1428/19, але навіть незважаючи на це ГУ ПФУ в Чернігівській області не здійснив відповідну виплату присудженої йому пенсії.
Разом з тим, позивач наголошує, що він вже неодноразово звертався до суду (справи №№ 751/1428/19, 751/7724/18) для забезпечення виконання відповідачем судового рішення в цій справі, але судове рішення все одно залишається невиконаним, а його порушене право на пенсійне забезпечення невідновленим.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2020 року відповідача зобов`язано у місячний строк з дня отримання ухвали суду подати звіт про виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.12.2017 у цій справі.
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, відповідача було зобов`язано здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з 01.11.2017, з урахуванням певних сум індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально-побутові питання, грошової допомоги при звільненні, але таке рішення суду в частині виплати позивачу відповідних коштів відповідачем не виконано.
При цьому, судом було враховано правову позицію, викладену в рішенні Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/592/17, відповідно до якої установлення судового контролю може здійснюватися й після завершення розгляду справи.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити в задоволенні заяви позивача. 
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог відповідач наполягає на тому, що встановлення судового контролю можливо лише при ухваленні відповідного судового рішення по суті позовних вимог, але при ухвалення постанови по суті заявлених позивачем у цій справі позовних вимог судом було відмовлено в зобов`язанні відповідача подати відповідний звіт.
Крім того, апелянт зазначає, що при розгляді іншої пов`язаної справи №  751/1428/19 його вже було зобов`язано подати суду звіт про виконання судового рішення в цій справі і такий звіт було ним подано.
При цьому, апелянт вказує, що доплата пенсії, присуджена позивачу судовим рішенням у цій справі, буде виплачена відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженим постановою КМУ від 22.08.2018 № 649, та вважає, що судове рішення виконано ним у межах наданих йому повноважень.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального законодавства.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2020 було відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду – без змін, наголошуючи, зокрема, на тому, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання і що відповідач продовжує порушувати його право на отримання відповідних пенсійних виплат.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду – без змін, з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.12.2017 позов було задоволено частково: зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з 01.11.2017, з урахуванням сум індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально-побутові питання, грошової допомоги при звільненні, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2017 № 39, з урахуванням виплачених сум.
Зазначене рішення суду набрало законної сили 28.02.2018.
19.03.2018 на підставі та на виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист, за яким державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкрито виконавче провадження №  56181010.
29.10.2018 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 08.01.2019 у справі № 751/7724/18 скасував постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 29.10.2018 № 56181010 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 751/8063/17, виданого 19.03.2018 Новозаводським районним судом м. Чернігова.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 у справі № 751/1428/19 визнано неправомірними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо невиконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.12.2017 у справі №  751/8063/17 та зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області виконати таке судове рішення.
24.10.2019 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило Чернігівський окружний адміністративний суд про те, що виплата коштів в сумі 85 107,32 грн. буде проведена позивачу відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого постановою КМУ від 22.08.2018 № 649.
Станом на час звернення позивача із заявою про встановлення судового контролю в цій справі № 751/8063/17 та на момент її розгляду судом рішення суду, ухвалене в цій справі, відповідачем не виконано.
Нормативно-правове обґрунтування.
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Аналогічна норма закріплена у частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
У частині першій статті 382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано інститут судового контролю за виконанням судового рішення, метою якого є забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судового рішення та реальне відновлення прав особи, які ним захищені. 
При цьому, статтею 382 КАС України не передбачено можливість застосування заходів судового контролю виключно при ухваленні судового рішення по суті заявлених позовних вимог.
Навпаки, цільове призначення даного процесуального інституту спрямовано на забезпечення реального виконання вже прийнятого рішення, яке фактично не виконується. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням суду, ухваленим у цій справі 13.12.2017, яке набрало законної сили 28.02.2018, відповідача було зобов`язано здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з 01.11.2017, з урахуванням сум індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально-побутові питання, грошової допомоги при звільненні, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2017 № 39, з урахуванням виплачених сум.
Однак, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів цієї справи, зокрема безпосередньо з апеляційної скарги самого відповідача, виплата відповідних сум пенсії за вказаним рішенням не здійснена.
Водночас, доводи апелянта про те, що він провів відповідні нарахуванні і виплатить належні позивачу кошти відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженим постановою КМУ від 22.08.2018 № 649, що на його переконання свідчить про повне та належне виконання судового рішення, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані та безпідставні.
При цьому, апеляційний суд, враховуючи обставини, установлені судом першої інстанції та аналізуючи доводи апеляційної скарги, відзначає, що рішення суду відповідачем не виконано ані в добровільному порядку, ані в ході виконавчого провадження, що зокрема стало підставою для звернення позивача із заявою в порядку ст. 383 КАС України в іншій справі № 751/1428/19, але, незважаючи на наявність судового рішення, захищені судом права позивача на належний розмір пенсії так і не відновлені.
Доводи апелянта про те, що при розгляді іншої пов`язаної справи №  751/1428/19 його вже було зобов`язано подати суду звіт про виконання судового рішення в цій справі і такий звіт було ним подано, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки незважаючи на вказані обставини рішення суду в цій справі № 751/8063/17 в частині виплати відповідних сум пенсії залишається невиконаним.
Доводи апелянта про те, що встановлення судового контролю можливо лише при ухваленні відповідного судового рішення по суті позовних вимог, але при ухвалення постанови по суті заявлених позивачем у цій справі позовних вимог судом було відмовлено в зобов`язанні відповідача подати відповідний звіт, апеляційний суд до уваги не приймає як такі, що засновуються на довільному та фрагментарному тлумаченні приписів адміністративного процесуального законодавства.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. 
У свою чергу, Європейський суд з прав людини рішення у рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. 
Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. 
Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». 
Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок і саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява №40450/04), пункти 51, 54).
Більш того, у пункті 46 рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» ЄСПЛ також зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (також рішення ЄСПЛ у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27.05.2004; у справі «Лізанець проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31.05.2007). 
Відповідний державний орган повинен вжити всіх необхідних заходів для виконання судового рішення або передати його іншому компетентному органу для виконання (рішення ЄСПЛ у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), № 59498/00, п. 68).
Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Таким чином, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення заяви позивача, колегія суддів також приймає до уваги й те, що рішення суду в цій справі залишається фактично невиконаним упродовж вже майже двох з половиною років, відповідно, захищене судом право позивача не відновлено в повному обсязі і його ефективний захист, гарантований як Конституцією України, так і Конвенцією, не здійснено.
Отже, судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи та правильно визначено норми процесуального права, які підлягають застосуванню.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2020 року – без змін.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області – залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 02 червня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: