ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16743/19                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року                                                                      м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г.В.
суддів:          Парінова А. Б., Собківа Я. М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва  від 23 грудня 2019 року
у справі № 640/16743/19 (розглянуто за правилами спрощеного провадження)
за позовом Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна»
до відповідача Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправними та скасування припису та постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :
У вересні 2019 року Підприємство з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" (надалі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 04 липня 2019 року та постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №61/19/073-6285 від 16 липня 2019 року, складені Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що висновок Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про порушення позивачем частини 8 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а саме, експлуатація будівлі за адресою: місто Київ, вулиця Митрополита Липківського, 22 у Солом'янському районі міста Києва без прийняття в експлуатацію є безпідставним, оскільки позивачем зазначена будівля була придбана 14 серпня 2018 року та позивачем не проводилось будівельні роботи у вказаній будівлі.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року адміністративний позов Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна» - задоволено. Визнано протиправним та скасувано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 04 липня 2019 року та постанову №61/19/073-6285 від 16 липня 2019 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності складені Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимоги відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам того, що в матеріалах справи відсутня інформація щодо реєстрації Департаментом «декларації про готовність до експлуатації об'єкта». Крім того, в матеріалах судової справи не міститься документ «декларація про готовність до експлуатації об'єкта» (встановленої форми, відповідно до Додатку № 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461), на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Крім того, апелянт зазначає, що ним не видано та не зареєстровано документів дозвільного характеру, які б давали право на виконання підготовчих та будівельних робіт позивачу.
Позивач заперечував проти апеляційної скарги, з підстав викладених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та просив рішення першої інстанції залишить в силі.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведено перевірку дотримання суб'єктом містобудування  вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об'єкті "Будівництво на вулиці  Митрополита Липківського, 22 у Солом'янському районі міста Києва", за результатом якої складено акт від 04 липня 2019 року б/н (далі - акт перевірки).
Так, в акті перевірки зазначено, що будівля на вулиці  Митрополита Липківського, 22 у Солом'янському районі міста Києва реконструйована шляхом добудови нових нежитлових приміщень загальною площею 388,3 кв.м. без документа, що надає право на виконання будівельних робіт, що підтверджено матеріалами технічної інвентаризаційної справи за адресою: вулиця  Митрополита Липківського, 22 у Солом'янському районі міста Києва, виготовленої Київським міським бюро технічної інвентаризації станом на 17 серпня 1995 рік. Разом з тим, враховуючи надані документи, встановити рік будівництва не вбачається за можливе.
Також, у акті перевірки зазначено, що будівля за адресою: вулиця  Митрополита Липківського, 22 у Солом'янському районі міста Києва експлуатується Підприємством з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" в якості торгівельного закладу, без прийняття в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Згідно пункту 8.2 ДБН В.2.2-23:2009 "Будинки і споруди підприємства торгівлі" кількість осіб, які періодично перебувають в торговельній залі, слід визначати із розрахунку  на одну людину (включаючи площу зайняту обладнанням) для магазинів - 3,0 кв.м. площі торговельної зали в містах та селищах. Відповідно до ДСТУ-НБВ.1.2-16:2013 "Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва" вказаний об'єкт належить до об'єктів з незначними наслідками (СС2), що є порушенням частини 8 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". 
На підставі вказаних висновків акта перевірки Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 04 липня 2019 року, яким Підприємство з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" зобов'язано у термін до 04 вересня 2019 року усунути виявлені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у відповідності до вимог чинного законодавства та з 04 липня 2019 року заборонено експлуатацію будівлі на вулиці  Митрополита Липківського, 22 у Солом'янському районі міста Києва до усунення порушень відповідно до вимог законодавства.
За результатом розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності директором Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 16 липня 2019 року №61/19/073-6285, якою визнано Підприємство з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом 3 пункту 4 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф в сумі 742590,00 грн.
Позивач вважаючи дії відповідача протиправними щодо винесення постанови та припису зумовила його звернення до суду, з адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було проведено будівельних робіт зі зміною зовнішніх конфігурацій на об'єкті нерухомого майна за адресою: місто Київ, вулиця Митрополита Липківського, 22 у Солом'янському районі міста Києва, а відтак у позивача відсутній обов'язок із введення такого об'єкта в експлуатацію та позивач, в даному випадку, не є суб'єктом містобудування.
На думку суду першої інстанції, що висновок відповідача про порушення позивачем частини 8 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI є необґрунтованим та таким, що не знайшов підтвердження під час розгляду справи, а тому, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 04 липня 2019 року та постанова  №61/19/073-6285 від 16 липня 2019 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є необґрунтованими та підлягають скасуванню.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначаються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038.
Згідно статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На виконання зазначеного припису Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 23.05.2011 року за № 553 затвердив Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, яким визначено процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів будівництва (надалі - Порядок №533, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За змістом пункту 7 Порядку №533 визначено, що позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. 
Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органу державного архітектурно-будівельного контролю; вимога головного інспектора будівельного нагляду Держархбудінспекції щодо проведення перевірки за наявності підстав, встановлених законом; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки. 
Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні. 
Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана пред'явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки.
Відповідно до пункту 9 Порядку № 533 Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва. 
У разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, щодо якого неможливо встановити суб'єкта містобудування, який будує чи збудував такий об'єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів Національної поліції. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу внутрішніх справ для встановлення особи суб'єкта містобудування. 
Так, згідно частини 8 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
Апелянт у апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 березня 2019 року № 161226868 магазин (літера А), загальною площею 1497,2 m2, на вул. Митрополита Василя Липківського, 22 згідно договорів купівлі-продажу від 14.08.2018 № 6309, 6310 належить підприємству з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА - УКРАЇНА», загальна площа на момент укладення вказаного вище договору становить 1108,9 кв. м.).
Під час перевірки встановлено, що у технічному паспорті позивача станом на 14 січня 2019 року, відповідно до плану громадського будинку на місці рампи (відповідно до техпаспорту станом на 17 серпня 1995 року) знаходиться добудоване приміщення (загальною площею 388,3 кв.м.), а саме рампу, перенесено праворуч від добудови. Загальна площа будівлі 1497,2 кв.м., а отже, на думку апелянта позивачем здійснено самочинне будівництво площею 388,3кв.м
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, що станом на час проведення перевірки за адресою: вул. Митрополита Василя Липківського, 22, позивачем не проводилося підготовчих чи будівельних роботі за даною адресою, а отже, встановити рік будівництва (рампи) не вбачається за можливе. 
Згідно технічного паспорту станом на 1995 року наявна рампа, а отже твердження апелянта про здійснення позивачем добудови (рампа) є безпідставним (стор. 184 том І).
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на фотоматеріалах, які долучені відповідачем зображена рампа, яка накрита навісом, куди поставляється товар автотранспортом, а отже твердження апелянта, що позивачем здійснив самочинне будівництво додаткових приміщень є безпідставним (стор. 231 том І).  
Відповідно до частини 2 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Акт готовності об'єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об'єкт застрахований).
Одночасно частиною 8 названої статті Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI визначено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
Суд зауважує, що обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи містяться Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що за позивачем станом на 21 серпня 2018 року зареєстровано право власності на нежитлову будівлю за адресою: вулиця  Митрополита Липківського, 22 у Солом'янському районі міста Києва на підставі договору купівлі-продажу від 14 серпня 2018 року (загальна площа будівлі 1497,2 кв.м.) (стор. 84 том І). 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що співробітниками відповідача під час складання акту перевірки зазначено  про неможливість встановлення року будівництва та суб'єкта містобудування, яким виконано будівельні роботи на загальну площу будівлі 1497,2 кв.м. (стор. 110 том І).
Відповідно до експертного висновку за результатом оцінки технічного стану об'єкту нерухомого майна (нежилий будинок в цілому - магазин (літера А) за адресою: місто Київ, вулиця Митрополита Липківського, 22 у Солом'янському районі міста Києва, який наявний в матеріалах справи, виходячи з фактичного стану та виду металоконструкцій приміщень 5, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15 та частини приміщення 1 (згідно Технічного паспорту від 14 січня 2019 року, інвентаризаційна справа №1756/1) із Довідкою про показники нерухомого майна №2 від 14 січня 2019 року можна зробити висновок, що вказані конструкції були встановлені орієнтовно в період 1990 по 2010 рік (до 2018 року). 
Крім того, експертом встановлено, що з вересня 2018 року по листопад 2019 року проводилися будівельно-технічні роботи із зміною внутрішніх планувань без зміни зовнішніх меж несучих конструкцій. Огляд стану конструкції та оздоблювальних робіт вказує на те, що проводились роботи з ремонту об'єкту, а роботи з проведення ремонту в 2018-2019 роках  не призвели до зміни зовнішньої форми об'єкта, геометричних показників площі, меж несучих конструкцій об'єкта (стор. 254 - 256 том І). 
Таким чином твердження апелянта, що позивачем порушено частину 8 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI, а саме, здійснено експлуатацію закінченого будівництва об'єкта, не прийнятого в експлуатацію є необґрунтованим та таким, що не знайшло підтвердження під час розгляду справи.
Колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що позивачем в період з серпня 2018 року по липень 2019 року не здійснював будівельні роботи, а отже, твердження апелянта про те, що позивачем не зареєстровано «Декларації про готовність до експлуатації об'єкта» є безпідставним та таким, що не відповідає матеріалам справи.
Права та обов'язки посадових осіб інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю визначені у пунктах 11, 12 Порядку № 553.
Пунктом 13, 14 Порядку №533 визначено, що суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право: вимагати від посадових осіб інспекції дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб інспекції службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним інспекцією; подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного інспекцією за результатами перевірки.
Суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний: допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання ними порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; одержувати примірник припису органу державного архітектурно-будівельного контролю за результатами здійсненого планового чи позапланового заходу; виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; надавати документи, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали, зокрема через електронний кабінет, з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.
Зокрема, суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
З аналізу положення статті 41 Закону № 3038-VI та Порядку № 553 колегія суддів дійшла висновку про те, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватись лише під час виконання відповідними суб'єктами підготовчих та будівельних робіт.
Тобто за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об'єктів, які знаходяться в процесі будівництва.
Виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва у зв'язку з чим, такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об'єкту.
Отже, на думку колегії судді після реєстрації права власності на збудований об'єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об'єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об'єкту до самочинного в силу його узаконення. А відтак, не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об'єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю.
Як вже було встановлено судом першої інстанції та підтверджено доказами наявними в матеріалах справи під час апеляційного розгляду, що за позивачем станом на 21 серпня 2018 року зареєстровано право власності на нежитлову будівлю за адресою: вулиця  Митрополита Василя Липківського, 22 у Солом'янському районі міста Києва на підставі договору купівлі-продажу від 14 серпня 2018 року (загальна площа будівлі 1497,2 кв.м.), тобто до проведення перевірки 04 липня 2019 року.   
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено порушення позивачем частини 8 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI, а отже, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 04 липня 2019 року та постанова  №61/19/073-6285 від 16 липня 2019 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є необґрунтованими та підлягають скасуванню.
В додаткових поясненнях апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги висновок експерта  від 12 грудня 2019 року, оскільки в даній експертизі не надано оцінку договору купівлі-продажу будівлі від 14 серпня 2018 року за яким позивачем придбано, лише 1108,9 кв.м., а не 1497,2 кв.м. нежитлових приміщень
Колегія суддів відхиляє дані твердження апелянта, оскільки, як вбачається з висновку експерта, останній проводив, саме оцінку технічно стану будівлі в цілому з урахуванням зношеності окремих її частин, а не надавав оцінку договірним взаємовідносинам по договору купівлі-продажу будівлі від 14 серпня 2018 року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апелянтом не зазначено конкретно, яку частину будівлі він вважає самочинним будівництвом, а посилання на технічний паспорт 1995 року є некоректним та не обґрунтованим, оскільки відповідачем не здійснювалася перевірка даного об'єкту більше ніж 20 років та не встановлювалися особи, які володіли даним об'єктом та які могли вчиняти дії по здійсненню перепланування або перебудови даного об'єкту. 
Також, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які він висловив, зокрема, в п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Тобто, встановлюючи істину в справі суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.
Дослідження матеріалів справи дає підстави для висновку про те, що відповідачем не спростовано доводи позивачів та не доведено наявності обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваних постанов та не надано на обґрунтування своїх доводів жодних належних і допустимих доказів, які би могли поза розумним сумнівом підтверджувати висновки перевірки дотримання вимог у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва  від 23 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя                                                                      Г. В. Земляна

Судді:                                                                                          А. Б. Парінов
                                                                                                    Я. М. Собків