КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 755/3459/15-ц
провадження № 22-ц/824/3146/2020
28  травня  2020 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів:  Рейнарт І. М.,  Семенюк Т. А. 
при секретарі Примушку О. В.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до  ОСОБА_2   про стягнення боргу  за договором  позики, за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2   -  адвоката Воробйової Ірини Вікторівни на заочне рішення Дніпровського  районного суду м. Києва   від 31 березня 2015 року у складі судді Ластовки Н. Д.,
 
встановив:
 
10.02.2015 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним  позовом,  посилаючись на ті підстави, що відповідно  до  договору  позики від 04 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом  Київського  міського  нотаріального округу Пінчук О. В., ОСОБА_2 взяв у нього в борг кошти в сумі 20 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 04 лютого 2015 року. 
Оскільки  відповідач не  виконав свого  зобов`язання  з повернення  грошових коштів,  просив  стягнути  з останнього  на  свою користь суму заборгованості  в розмірі  20 000  доларів  США, що  є еквівалентом  462 600 грн ( 20 000  доларів  США х 23,13 грн),  та  відшкодувати судові витрати по справі. 
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року позов  задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики в розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно 462 600 грн,  та 3 654 грн судового збору, всього 466 254 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_2   -  адвокат Воробйова І. В. просить скасувати заочне рішення Дніпровського  районного суду м. Києва  від 31 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 11 900 доларів США, що еквівалентно 250 391, 47 грн по курсу НБУ станом на 31.05.2015 року. Ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у розмірі 11 900 доларів США, що еквівалентно 250 391, 47 грн.
Вважає, що   оскаржуване  судове  рішення   ухвалене  з порушенням  норм  процесуального права та при неповному з`ясуванні  обставин,  що  мають значення  для справи. 
Свої доводи обґрунтовує тим, що відповідач не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання  суду.  Заочне  рішення  31 березня  2015 року  було  ухвалено  за  його  відсутності, що  відповідно до  п.3 ч.3 ст.376  ЦПК  України є порушенням  норм  процесуального права та підставою для  скасування  судового   рішення.
Зазначила, що  в матеріалах справи  відсутня   повістка про  виклик відповідача на  12.03.2015. Судову повістку   про виклик  на  31.03.2015  відповідач не  отримував у зв`язку з тим, що  не  проживав  за  адресою:  АДРЕСА_1   тривалий час.  Судова повістка  на  вказану  дату  була  повернута  поштовим відділенням  на адресу суду  у зв`язку з  вибуттям  адресата. 
Також  зазначила, що  на  момент ухвалення судового рішення, а саме  станом на 31.03.2015, відповідач повернув позивачу 11 900 доларів США. Факт повернення частини боргу за договором позики  підтверджується наявним у відповідача графіком погашення боргу,  на якому міститься власний підпис позивача. 
Крім того,  факт повернення  відповідачем  частини  боргу   може бути  підтверджений  показами  свідків -  співробітниками  відповідача, які  декілька разів  були присутні під час зустрічей  позивача та  відповідача  з приводу  повернення  боргу. 
У  відзиві на  апеляційну  скаргу  представник ОСОБА_1 - адвокат Бондарчук В. С. просить  апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
Зазначила, що судом першої інстанції виконано всі вимоги  ЦПК України щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. Відповідачем не було повернуто жодної копійки на виконання зобов`язань за договором позики, за виключенням коштів у сумі 28 000 грн, стягнутих в ході примусового виконання цього судового рішення. Наданий відповідачем графік погашення боргу складений  невідомою особою у довільній формі без конкретизації дати погашення, суми боргу із зазначенням валюти платежу, що унеможливлює надати йому  належну оцінку в розрізі даного спору, де предметом доказування є виконання умов договору позики від 04 лютого 2013 року.
В  судовому  засіданні   ОСОБА_2 та його  представник   -  адвокат Воробйова І. В.  апеляційну  скаргу  підтримали та просили її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1   та його  представник - адвокат Бондарчук В. С.   просили   апеляційну  скаргу  залишити без задоволення,  а рішення  суду  першої інстанції  без змін. 
Позивач пояснив,  що  неодноразово  позичав  гроші   відповідачу, оскільки  виступив  поручителем  за  зобов`язаннями останнього за кредитним договором.  19.09.2013 він  погасив за відповідача 10 000  доларів  кредитного  боргу, без оформлення  договору  позики. 
Крім цього,  21.01.2013 він  позичив відповідачу 12 000  грн,  про  що  останній склав  розписку. Наданий  відповідачем  графік погашення  боргу   стосувався саме виконання   договору  позики від  21.01.2013.  Після   повернення  позики, він  повернув    відповідачу оригінал   розписки.   Станом  на  час ухвалення  оскаржуваного  судового  рішення   повернення  позики за договором  позики від  04 лютого  2013 року не  відбувалось.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,   пояснення  учасників справи,  дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню  з огляду  на таке. 
Як вбачається  з матеріалів справи та встановлено  судом  першої інстанції, 04 лютого  2013 року   укладено  договір  позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пінчук О. В.
За умовами вказаного  договору ОСОБА_1 передав у власність  ОСОБА_2 строком до  4.02.2015  грошові  кошти в сумі 159 860 грн, що є еквівалентом 20 000 доларів США, згідно з курсом НБУ на день підписання цього договору: 1 долар = 7,9930 грн. шляхом перерахування вищезазначеної суми в рахунок погашення заборгованості в Публічному акціонерному товаристві «Банк Форум» за кредитним договором № 0020/07/00-І від 21.05.2007 року, укладеного на ім`я ОСОБА_2 . На підтвердження  перерахування  грошових коштів  на користь  ОСОБА_2   пред`явлена  квитанція №88581 від 04.02.2013 року (а.с.4 т.1).
Ухвалюючи  рішення  про  задоволення  позову,   суд першої  інстанції  виходив  з доведеності тієї обставини,  що  відповідач не  виконав  свого  зобов`язання  за договором  позики від   04 лютого  2013 року,   грошові  кошти позивачу не  повернув.
Колегія суддів погоджується  з  таким висновком  суду  першої інстанції, оскільки  він  відповідає  обставинам справи та вимогам  закону. 
Згідно  з пунктом  6 ч.1 ст. 3 ЦК  України справедливість,  добросовісність та розумність  є  одними із загальних  засад  цивільного  законодавства. 
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені  родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Відповідно  до  ст. 545  ЦК  України,  прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Відповідно  до ст. 527  ЦК  України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання  особисто, якщо  інше не встановлено   договором  або законом,  не випливає  із суті зобов`язання  чи звичаїв  ділового обороту.
Кожна  із сторін   у зобов`язанні  має право   вимагати доказів  того, що  обов`язок   виконується  належним боржником  або  виконання  приймається   належним кредитором   чи уповноваженою  на  це особою,  і несе ризик  наслідків непред`явлення  такої вимоги.
Відповідно  до   ч. 1 ст.  77  ЦПК  України  належними є доказами,  які містять  інформацію  щодо предмета доказування.
В силу  ч.1 ст. 79  ЦПК  України достовірними є докази,  на підставі яких можна   встановити дійсні обставини справи. 
Згідно  ч.1, 6  ст. 81 ЦПК  України  кожна сторона   повинна  довести ті обставини,  на  які вона  посилається  як на підставу своїх  вимог  або  заперечень,  крім випадків,  встановлених  цим Кодексом. Доказування  не  може ґрунтуватися на  припущеннях. 
Відповідачем  не надано   суду  належних  доказів  на  підтвердження   часткового  виконання  грошового  зобов`язання за договором  позики від  04 лютого  2013 року в сумі   11 900  доларів  США, а позивач проти  цього  заперечує. 
Наявний у відповідача  графік   погашення  боргу  не  містить вказівки,  що грошові  кошти  повертаються  саме за договором   позики від  04 лютого  2013 року,  а тому  не  може  слугувати належним  доказом  на  підтвердження  вказаної  обставини (а.с.236  т.2).
Покази свідків на  підтвердження  повернення  частини грошових коштів також  не є  належними та допустимими доказами. 
З огляду  на  викладене,  розмір  заборгованості  відповідачем  спростовано не було. 
Вирішуючи даний спір  суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно встановив правовідносини, що виникли між сторонами  та дійшов обґрунтованого висновку про наявність  правових підстав для задоволення заявлених вимог.
Доводи  апеляційної скарги про  допущене  судом  першої  інстанції  порушення  норм  процесуального  права щодо належного  повідомлення  відповідача  про  час та місце  розгляду справи  є необґрунтованими.
 Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції, що  діла   на час ухвалення рішення) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні  чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
За наявними в матеріалах справи відомостями адресно-довідкового  відділу  ГУДМС України в м. Києві, ОСОБА_2 станом на  25.02.2015   зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17 т.1).
Судова повістка на  31.03.2015 року  була  надіслана  за  вказаною  адресою та  повернулась до  суду  з  відміткою   поштового  відділення  : "Адресат вибув".
За відсутності відомостей про  інше  місце  проживання   відповідача,  розглянувши справу у відсутність  відповідача,  суд  першої інстанції   не допустив порушень норм процесуального права,  які у відповідності до  п.3 ч.3 ст.376  ЦПК  України могли слугувати підставою  для   скасування  судового  рішення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2   -  адвоката Воробйової Ірини Вікторівни  залишити  без задоволення. 
 Заочне рішення Дніпровського  районного суду м. Києва   від 31 березня 2015 року залишити  без змін. 
 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена  до  Верховного  Суду  протягом тридцяти днів  з дня  складення  повного  судового  рішення. 
Повний  текст  постанови  складено 29  травня 2020  року. 
 
Суддя-доповідач:                                                   Г. М. Кирилюк 

Судді:                                                                      І. М. Рейнарт                                 

                                                                                 Т. А. Семенюк