ПОСТАНОВА
Іменем України

25 березня 2020 року 
Київ
справа № 825/1000/18
адміністративне провадження № К/9901/55000/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г., Соколов В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 825/1000/18
за позовом за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів, –
за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року, хвалену у складі головуючого судді Д`якова В.І.,
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року, ухвалену колегією у складі головуючого судді Троян Н.М., суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У лютому 2018 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просив:
1.1. визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основаної діяльності) від 05 січня 2018 року № 4 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна зв`язку виявлено під час приймання – передачі апаратної П-244ТМ» про притягнення молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на суму 7520 грн 21 коп;
1.2. стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь незаконно утримане грошове забезпечення на суму 7520 грн 21 коп.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про притягнення його до матеріальної відповідальності. Позивач вказує на те, що відповідачем порушено строки та порядок проведення службового розслідування. З акту службового розслідування слідує, що про нестачу майна зв`язку в апаратній П-24ТМ відповідачу стало відомо 26 жовтня 2017 року, що підтверджується поясненнями старшого лейтенанта ОСОБА_2 , який з невстановлених причин не доповів про це вищому керівництву. Наказ про проведення службового розслідування за фактом виявленої нестачі майна відповідачем винесено 12 грудня 2017 року, а службове розслідування завершене тільки 05 січня 2018 року, що не відповідає вимогам пункту 17 наказу Міністра оборони України від 14 серпня 1995 року № 201, яким встановлені терміни проведення службового розслідування.
2.1. Позивач зазначає, що в супереч вимогам пункту 18 наказу Міністра оборони України від 14 серпня 1995 року № 201 службове розслідування проведено начальником полового вузла по роботі з особовим складом капітаном ОСОБА_3 , яким є безпосереднім начальником позивача.
2.2. Всупереч вимогам пунктів 2, 19 наказу Міністра оборони України від 14 серпня 1995 року № 201 відповідач під час проведення службового розслідування не встановив чи дійсно втрата майна відбулася з вини позивача та якими конкретно неправомірними діями позивача (викрадення, втратою, незаконним використанням, погіршення або знищення майна, тощо) завдано шкоду військовому майну. Також відповідачем не встановлено форму вини позивача (умисно чи з необережності), та з якою метою заподіяно шкоду, як того вимагають приписи Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховного Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР.  
2.3. З невідомих причин службовим розслідуванням не були досліджені питання, яким чином у період з 01 вересня по 25 жовтня 2017 року, у період коли позивач знаходився на навчаннях, перебуваючи на території автомобільного парку Військової частини НОМЕР_1 , який охороняється відповідним добовим нарядом було викрадено майно з апаратної П-244ТМ.
2.4. Позивач вказує на те, що акт службового розслідування містить суперечливі висновки про те, що позивач 25 вересня 2017 року прийняв майно апаратної П-244ТМ, в той же час з цього акту вбачається, що цього дня позивач перебував за межами Військової частини НОМЕР_1 та фізично не міг прийняти саме 25 вересня 2017 року майно апаратної П-244ТМ. 
2.5. Позивач звертає увагу на те, що матеріалами службового розслідування не підтверджено, що позивач є матеріально відповідальною особою. Відповідачем договір про матеріальну відповідальність з позивачем не укладався, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 про закріплення за позивачем відповідного майна не видався.
2.6. В порушення пункту 21 наказу Міністра оборони України від 14 серпня 1995 року № 201 позивач був притягнутий до матеріальної відповідальності на підставі довідки–рахунка визначення залишкової вартості втрачених засобів з комплексу        П-244ТМ без реєстраційного номеру, дати складання, та дати затвердження цієї довідки командиром Військової частини НОМЕР_1 .
2.7. В порушення вимог пункту 23 наказу Міністра оборони України від 14 серпня 1995 року № 201 командир військової частини після розгляду матеріалів розслідування не провів особисто бесіду з позивачем, як особою, яка притягується до матеріальної відповідальності. Відповідачем не доведено позивачу під розписку наказ від 05 січня 2018 року № 4 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна зв`язку, виявленої під час приймання-передачі апаратної П-244ТМ». В порушення вказано норми відповідач відрахував з грошового забезпечення позивача одноразово суму 7520,21 грн, тоді як приписами цього пункту дозволено відрахування щомісяця по 20% (у разі розкрадання) та по 50% (у разі умисного пошкодження військового майна).
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року, адміністративний позов задоволено повністю.
3.1. Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основаної діяльності) від 05 січня 2018 року № 4  ''Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна зв`язку виявлено під час приймання – передачі апаратної П-244ТМ'' щодо притягнення молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на суму 7520 грн 21 коп.
3.2. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 незаконно утримане грошове забезпечення на суму 7520 грн 21 коп.
3. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, вказав на те, що відповідачем в порушення вимог частини 2 статті 77 КАС України не доведено правомірності наказу відповідача від 05 січня 2018 року № 4 ''Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна зв`язку виявленою під час приймання – передачі апаратної П-244ТМ''.
3.1. Судом враховано, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач на час виникнення спірних правовідносин був матеріально відповідальною особою, а також порушення відповідачем встановлених законодавством строків призначення службового розслідування. З матеріалів службового розслідування слідує, що воно проведено безпосереднім начальником позивача – заступником начальника польового вузла зв`язку по роботі з особовим складом капітаном ОСОБА_3 . Відповідачем не встановлено якими саме безпосередніми діями позивача завдано матеріальну шкоду та не визначено форму вини позивача. Службовим розслідуванням не встановлено, яким чином майно апаратної було викрадено з території військової частини, яка охороняється. Актом службового розслідування не встановлено, яким чином позивач, який у період з 01 вересня 2017 року по 05 жовтня 2017 року перебував на навчаннях, міг 25 вересня 2017 року прийняти майно апаратної П-244ТМ. Довідка-рахунок визначення залишкової вартості втрачених засобів з комплекту П-244ТМ, на підставі якої позивача притягнули до матеріальної відповідальності не має реєстраційного номера та дати складання, не затверджена командиром військової частини. Ця довідка підписана інженером технічної частини, який не відноситься до категорії посадових осіб начальника відповідної служби. Ця довідка не підписана начальником фінансової служби Військової частини та не засвідчена печаткою, а тому не є належним та допустимим доказом.
3.2. Також суди першої та апеляційної інстанцій вказали на те, що командир Військової частини НОМЕР_1 не провів з позивачем, як з особою, яка притягується до матеріальної відповідальності, бесіду. Позивач не був ознайомлений під розписку з наказом відповідача від 05 січня 2018 року № 4 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна зв`язку виявленого під час приймання-передачі апаратної П-244ТМ». Утримання суми заподіяної шкоди відповідачем проведено з порушенням встановлено законодавством порядку одноразово в сумі, визначеній за результатами службового розслідування, тоді як наказом Міністра оборони України від 14 серпня 1995 року № 201 дозволено відрахування коштів заподіяної шкоди в сумі 20% та 50% залежно від характеру дій особи, які призвели до завдання матеріальної шкоди. Також судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не провів інвентаризацію з метою встановлення фактичної наявності військового майна та визначення розміру збитків, які на думку відповідача, були заподіяні позивачем.
3.3. Зазначене на думку судів першої та апеляційної інстанцій свідчить про порушення відповідачем приписів визначених наказом Міністра оборони України від 14 серпня 1995 року № 201.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
4. У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 в якій скаржник просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
5. В обґрунтування касаційної скарги скаржник вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій невірно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
5.1. Скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій невірно застосували норми пункту 17 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР до старшого лейтенанта ОСОБА_2 , не застосували її при цьому до молодшого сержанта ОСОБА_1 . Адже саме позивач, виявивши факт нестачі майна мав подати керівництву відповідний рапорт, однак не зробив цього. Натомість позивач в усній формі не зовсім впевнено доповів начальнику центру інформаційних систем польового вузла старшому лейтенанту ОСОБА_2 про нестачу кабелю в апаратній П-244ТН. Даний факт не заперечується позивачем та підтверджується поясненнями ОСОБА_2 . Оскільки ОСОБА_2 безпосередньо не виявляв такої нестачі, тому він не мав обов`язку доповісти командиру військової частини про ці обставини.
5.2. Факт заподіяння шкоди ОСОБА_2 був достовірно встановлений 06 грудня 2017 року після повернення позивача з відпустки. Службове розслідування за фактом нестачі майна апаратної П-244ТН завершено 05 січня 2018 року, тобто протягом місяця з дня призначення такого розслідування. 
5.3. На думку скаржника суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно не застосували до спірних правовідносин статті 31, 125 Статуту внутрішньої служби, внаслідок чого пришли до висновку про порушення відповідачем вимог пункту 18 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, який забороняє доручати проведення службового розслідування безпосередньому начальнику військовослужбовця, дії якого необхідно розслідування. Позивач перебував на посаді командира відділення обробки інформації взводу зв`язку центру інформаційних систем польового вузла зв`язку 1. Відповідно до положень статті 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир відділення підпорядковується командирові взводу та його заступникові. Під час проходження служби безпосереднім командиром позивача був командир взводу – начальник апаратної взводу зв`язку центру інформаційних систем польового зв`язку 1 лейтенант ОСОБА_4 . Службове розслідування стосовно дій позивача проведено заступником начальника польового вузла зв`язку 2 по роботі з особовим складом капітан ОСОБА_5 , який не є безпосереднім керівником позивача.
5.4. Скаржник зазначає, що висновок про те, що у період з 01 вересня по 25 жовтня 2017 року апаратна П-244ТН перебувала на території автомобільного парку Військової частини НОМЕР_1 спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме наказом відповідача від 30 серпня 2017 року № 465, відповідно до якого позивач разом з апаратною П-244ТН в якості начальника цієї апаратної вибув на тактико-спеціальні навчання з військами Збройних Сил України. Під час судового розгляду справи позивач не заперечував той факт, що на момент прийняття апаратної П-244ТН все майно було в наявності. Наявність майна також перевірена ним 31 серпня 2017 року перед вибуттям на навчання.
5.5. Висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність доказів того, що відповідач є матеріально відповідальною особою спростовується наявними в матеріалах справі копією акту технічного стану апаратної від 25 вересня 2017 року, підписання якого позивач не заперечує. Дана обставина також підтверджується поясненнями позивача, наданими під час проведення службового розслідування. Також відповідач вказав на те, що позивач жодного разу не повідомив керівництво про злам печаток на апаратній або інші обставини, які б вказували на те, що нестача майна апаратної виникла внаслідок дій сторонніх осіб. Судами першої та апеляційної інстанції не досліджено питання про те, чи належно виконував свої обов`язки позивач.
5.6. На думку скаржника, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про неналежне оформлення довідки-розрахунку не відповідають обставинам справи. В матеріалах справи наявний витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 28 грудня 2017 року № 285 та функціональні обов`язки інженера технічної частини, які підтверджують, що в період проведення службового розслідування інженер технічної частини старший лейтенант ОСОБА_6 , як підписав довідку-рахунок визначення залишкової вартості втрачених засобів з комплекту П-244ТМ, виконував обов`язки начальника служби зв`язку і мав усі повноваження для підписання цієї довідки як тимчасово виконуючий обов`язки начальника служби. Засвідчення такої довідки печаткою військової частини не передбачено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі.
6. Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року, постановлену у складі судді-доповідача Шарапи В.М., суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А. відкрито касаційне провадження за даною касаційної скаргою.
7. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року, який здійсненого на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду – керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року № 708/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Шарапи В.М. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14) що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
8. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 24 березня 2020 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог частини 1 статті 345 КАС України. 
Позиція інших учасників справи 
9. Від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якій він посилаючись на вірність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення а оскаржувані судові рішення без змін.
Установлені судами фактичні обставини справи
10. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12 грудня 2017 року № 606 призначено службове розслідування за фактом нестачі майна виявленого під час приймання-передачі П-244ТМ, проведення якого доручено заступнику начальника польового вузла зв`язку по роботі з особовим складом капітану ОСОБА_5 (а.с.19)
11. Актом проведення службового розслідування по факту виявлення нестачі майна зв`язку в апаратній П-244ТМ № 426622, затвердженого 05 січня 2018 року командиром Військової частини НОМЕР_1 , запропоновано за неналежне виконання своїх службових обов`язків щодо збереження озброєння і військової техніки, порушення вимог абзаців 5 та 6 статті 11, статей 16, 125, абзацу статті 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на командира відділення обробки інформації центру інформаційних систем польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення «Зауваження». Притягнути позивача до підвищеної матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі втратою військового майна вартістю 6772,63 грн, з урахуванням кратності в сумі 7520,21 грн (а.с.20-22).
12. Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 січня 2018 року № 4 моложшого сержанта ОСОБА_1 командира відділення обробки іформації взводу зв`язку центру інформаційних систем польового вузла зв`язку, звільненого наказом командира 5 окремого полку зв`язку (по собовому складу) від 05 січня 2018 року № 1-РС у запас відповідно до пункту «а» частини 3 статті 26 з урахуванням підпункту "і" пункту 1 та чатсини 8 (у зв`язку  із закінченням строку контракту , як осбі, яфкі в особливий  період (крім введення мобілізації та введення воєнного стану ) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати, що справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до Ріпкинського РВК Чернігівської області (а.с. 11).
13. В січні 2018 року під час отримання з карткового рахунку грошового забезпечення, нарахованого військовою частиною НОМЕР_1 при звільненні позивачу, останній дізнався, що з його грошового забезпечення утримано суму більш ніж 7 тис. грн за нестачу матеріальних засобів.
14. ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 за роз`ясненням стосовно утримання з його грошового забезпечення коштів, позивач отримав усну відповідь, що кошти з його грошового забезпечення утримані на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05 січня 2018 року № 4 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна зв`язку виявлено під час приймання-передачі апаратної П-244ТМ». Відповідно до цього з командира відділення обробки інформації центру інформаційних систем польового вузла зв`язку молодшого сержанта ОСОБА_1 утримано суму шкоди, завдану державі, в розміру 7520,21 грн (а.с. 12-13).
15. Вважаючи наказ від 05 січня 2018 року № 4 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна зв`язку виявлено під час приймання-передачі апаратної П-244ТМ» протиправними та таким, що прямо порушує права позивача, а також підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування
16. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
17. Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених  актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Положення № 243/95-ВР).
18. За приписами абзацу 1 пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі – військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
19. Військове майно – це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти (абзац 2 пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР).
20. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР у випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.
21. Зі змісту пункту 3 розділу І Положення № 243/95-ВР вбачається, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
22. Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування  військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення,  використання чи для іншої мети (пункт 13 розділу ІІІ Положення № 243/95-ВР).
23. Відповідно до пункту 14 розділу ІІІ Положення № 243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.
24. За приписами абзацу 1 пункту 17 розділу IV Положення № 243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) Військової частини.
25. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб (абзац 2 пункту 17 розділу IV Положення № 243/95-ВР).
26. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць (абзац 3 пункту 17 розділу IV Положення № 243/95-ВР).
27. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом (абзац 4 пункту 17 розділу IV Положення № 243/95-ВР).
28. Зі змісту абзацу 5 пункту 17 розділу IV Положення № 243/95-ВР за висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) Військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
29. Розслідування проводиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту (абзац 2 пункту 18 розділу IV Положення № 243/95-ВР).
30. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця або військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування (абзац 3 пункту 18 розділу IV Положення № 243/95-ВР).
31. Відповідно до приписів пункту 19 розділу IV Положення № 243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
32. Згідно з пунктом 21 розділу IV Положення № 243/95-ВР у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.
33. Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) Військової частини (пункт 22 розділу IV Положення №243/95-ВР).
34. Командир (начальник) Військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник)  Військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до  матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню (пункт 23 розділу IV Положення № 243/95-ВР).
35. Відповідно до абзацу 1 пункту 25 розділу IV Положення № 243/95-ВР утримання  грошового нарахування за наказом про відшкодування заподіяної шкоди провадиться щомісячно у розмірі 20 відсотків, а у разі відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок розкрадання, умисного пошкодження військового майна, - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку).
36. Відповідно до абзацу 2 пункту 25 розділу IV Положення № 243/95-ВР у разі, якщо з грошового забезпечення (заробітку) провадяться інші передбачені законом утримання, то загальний розмір усіх утримань не може перевищувати 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку). Порядок і черговість стягнення в цих випадках визначаються відповідно до чинного законодавства (абзац  пункту 25 розділу IV Положення № 243/95-ВР).
37. Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначені Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 15 березня 2004 року № 82, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 березня 2004 року за № 385/8984 (в редакції чинній станом на 27 червня 2017 року, далі – Інструкція № 82).
38. Пунктом 1.3. розділу І Інструкції № 82 визначено, що рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
39. Пунктом 2.4. розділу І Інструкції № 82 передбачено, що розслідування та його результати оформляються письмово. За погодженням з особами, які опитуються, їх пояснення можуть фіксуватися технічними засобами. Такі пояснення оформляються надалі у письмовому вигляді і підписуються опитуваним.
40. Розділом 3 Інструкції № 82 визначено, що розслідуванням повинно бути встановлено: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено;ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення;форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.
41. Пунктом 4.1. розділу 4 Інструкції № 82 передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення;пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити.
42. Пунктами 4.2. та 4.3. розділу 4 Інструкції № 82 встановлено, що акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування.
43. Відповідно до пунктів 5.1. та 5.2. розділу 5 Інструкції № 82 посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення. Про прийняте рішення повідомляється військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування, а у випадках, передбачених пунктом 4.4 цієї Інструкції, також начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
44. Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 2000 року № 748 затверджено Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах (в редакції станом на 19 листопада 2012 року, далі – Положення № 748).
45. В пункті 2 розділу «Загальні питання» Положення № 748 наведено визначення поняття інвентаризації військового майна – перевірка інвентаризаційною комісією фактичної наявності, кількості, якісного стану (категорійності) і комплектності військового майна у підрозділах, на складах, в їдальнях, в парках, майстернях та на інших об`єктах військового (корабельного) господарства, а також звіряння отриманих результатів з даними книг або карток обліку матеріальних цінностей, звітів, службових листів тощо (далі – облікові документи). Нестача військового майна визначена, як перевищення кількісних показників обсягу військового майна за даними облікових документів над даними про його фактичну наявність, установленими під час інвентаризації.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
46. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі – Закон № 460-ІХ).
47. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закон № 460-ІХ, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
48. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із того, що з метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підставі позову у суді касаційної інстанції не допускається.
49. Згідно з нормою частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права. 
50. Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 242 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року), відповідно до яких судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
51. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
52. Предметом судового контролю у даній справі є правомірність наказу відповідача від 05 січня 2018 року № 4 про притягнення молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на суму 7520 грн 21 коп.
53. Верховний Суд зазначає, що зі змісту Положення № 243/95-ВР, яким регулюються спірні правовідносини, слідує що притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим за умови заподіяння ним прямої дійсної шкоди. При цьому поведінка військовослужбовця має бути протиправною та перебувати у причинному зв`язку з настанням шкоди. Також необхідно встановити вину особи у заподіянні шкоди, яка за формою може бути умисною або вчинення діяння з необережності.
54. Зазначені обставини відповідно до приписів пункту 19 Положення № 243/95-ВР, розділу 3, пункту 4.1 розділу 4 Інструкції № 82 мають бути встановлені під час службового розслідування та відображені у акті, складеному за його результатами. 
55. Надалі матеріали службового розслідування передаються на розгляд командирові відповідної частини, який проводить з військовослужбовцем бесіду та у разі наявності для цього підстав видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. 
56. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, вірно виходив, зокрема, з того, що за результатами службового розслідування не встановлено, що втрата майна сталася з вини позивача та не зазначено в результаті яких саме дій позивача завдано шкоду військовому майну (розкрадання, пошкодження, втратою чи незаконним використанням цього майна, погіршенням або зниженням його цінності тощо).
57. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідачем відповідно до частини 2 статті 77 КАС України не доведено вину позивача у нестачі військового майна, як не доведено і завдання позивачем прямої дійсної шкоди, як того вимагають приписи пункту 3 Положення 243/95-ВР, не доведено, що поведінка позивача була протиправною та перебувала у причинному зв`язку з настанням шкоди. Також відповідачем не встановлено форму вини позивача (умисна чи з необережності), від визначення якої відповідно до приписів Положення №243-95-ВР залежить виду матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена).
58. Крім того, відповідач не навів будь-яких обґрунтувань притягнення позивача до підвищеної матеріальної відповідальності, у той час як Положенням № 243/95-ВР передбачено як підвищену, так повну та обмежену матеріальну відповідальність. І хоча ухвалення відповідного рішення перебуває у площині дискреційних повноважень відповідного командира (начальника), таке рішення повинно бути обґрунтованим і відповідати вимогам закону, а адміністративний суд, у свою чергу, в порядку судового контролю зобов`язаний надати цьому рішенню оцінку, в тому числі в аспекті законності та обґрунтованості.
59. Крім того, як встановлено під час службового розслідування, про нестачу в апаратній П-244ТМ стало відомо старшому лейтенанту ОСОБА_2 зі слів позивача 26 жовтня 2017 року. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що строк призначення та проведення службового розслідування слід обраховувати саме з цієї дати. Суд першої та апеляційної інстанцій дійшли вірних висновків про пропуск відповідачем визначених пунктом 17 розділу IV Положення № 243/95-ВР строків проведення відповідачем службового розслідування. 
60. Доводи зазначені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій про недоведеність вини позивача у нестачі майна апаратної П-244ТМ та необхідності накладення на позивача підвищеної матеріальної відповідальності.
61. Доводи та аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
62. За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.  
63. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
64. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
65. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
66. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
67. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.
68. Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
69. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
70. З огляду на результат касаційного розгляду Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду