ПОСТАНОВА
Іменем України

30 квітня 2020 року 
Київ
справа №766/7772/17
адміністративне провадження №К/9901/46622/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області (відповідач-1), Державної казначейської служби України (відповідач-2) 
про стягнення грошової компенсації за несвоєчасне виконання рішення суду, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 12.12.2017 (головуючий суддя - Дорошинська В.Е.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 (головуючий суддя - Ступакова І.Г., судді - Бітов А.І., Лук`янчук О.В.)
ВСТАНОВИВ:
І. Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
1.   У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, Державної казначейської служби України про стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області (з урахуванням уточнення позовних вимог) 3% річних за порушення строків списання з державного місцевого бюджету належних сум, які були заборговані державними органами в сумі 888,55 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом 2014-2017 років у провадженні Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області перебували на виконанні виконавчі документи щодо стягнення на користь позивача з Управління пенсійного та соціального захисту населення Комсомольської районної у м. Херсоні ради допомоги на оздоровлення. Зазначені кошти були перераховані казначейством лише 24.02.2017 та отримані позивачем 14.03.2017, та виплати здійснені Казначейством без донарахувань належних компенсацій за порушення строків їх перерахувань. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.   Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.12.2017, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018, адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 888,55 грн.  
4. Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Отже, у Державного казначейства України наявний обов`язок виплатити позивачу відповідну компенсацію.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
5.   30.03.2018 Державною казначейською службою України подано касаційну скаргу на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 12.12.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018.
6. У касаційній скарзі відповідач-2, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати зазначені судові рішення та закрити провадження по справі.
7.   Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до норм законодавства списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством зокрема за черговістю надходження таких рішень. Відповідач-2 зазначає, що лише після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше ніж виконавчий документ, за яким стягуються кошти у цій справі, Казначейство може здійснити перерахування коштів на користь позивача. Також відповідач-2 зазначає, що судами не взято до уваги, що компенсація, яка підлягає виплаті у даній справі, вже нарахована та перебуває у черзі на виконанні, та стягнення за оскаржуваними рішеннями у цій справі призведе до подвійної виплати позивачу компенсації.
8. Відповідач-2 вказує на те, що стягнення компенсації не повинно здійснюватися саме з Казначейства, оскільки Казначейство лише виконує рішення суду та не може уособлювати державу; крім того, судами не було доведено вини Казначейства щодо спричинення шкоди позивачу.
9. Позивач у своєму відзиві на касаційну скаргу вважає касаційну скаргу необґрунтованою та зазначає, що посадові особи Державного казначейства України виконують свої обов`язки неналежним чином, а сума компенсації підлягає виплаті у першу чергу.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
10.   Ухвалою Верховного Суду від 07.05.2018 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
11. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2019 для розгляду справи №766/7772/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Жук А.В., судді: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
12. Ухвалою Верховного Суду від 29.04.2020 адміністративну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
13. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Херсонській області перебували виконавчі документи, видані Комсомольським районним судом м. Херсона по справам №2114/5527/12 про стягнення в сумі 5265,00 грн, №667/5123/13-а про стягнення в сумі 5570,00 грн та Дніпровським районним судом №2а-7903/11/2110 про стягнення в сумі 727,68 грн.
14. У зв`язку з порушенням строків виконання судових рішень Державною казначейською службою України були прийняті рішення від 29 червня 2017 року №87, №88, №89 про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, сума нарахованої компенсації становить 888,55 грн, яка на даний час не виплачена позивачу.
ІІІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
15. Конституція України
15.1. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
15.2. Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
16. Бюджетний кодекс України 
16.1. У відповідності до абз. 2 пп. 1 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
17. Закон України «Про виконавче провадження»
17.1. Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
18. Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»
18.1. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство).
18.2. Частиною 1 статті 3 Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
18.3. За приписами статті 5 Закону у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
19. Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845)
19.1. Згідно з абзацом 2 пункту 2 Порядку №845 безспірним списанням є операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
19.2. Відповідно до пункту 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
19.3. Пунктом 51 Порядку №845 передбачено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується Казначейством, якщо боржником є державний орган. Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів. Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства, а постанова - керівником органу державної виконавчої служби.
IV. Позиція Верховного Суду
20. За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
21. Аналізуючи вищенаведені норми права, що регулюють спірні правовідносини, Верховний Суд констатує, що при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, Державна казначейська служба України є суб`єктом владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо належного та своєчасного виконання рішень суду з виплати грошових коштів, а у випадку їх невиконання протягом трьох місяців, на виплату стягувачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
22. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною казначейською службою України 29.06.2017 були прийняті рішення №87, №88, №89 про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, та повідомлено позивача, що заходи щодо перерахування коштів будуть здійсненні після виконання виконавчих документів, які надійшли раніше. Станом на час розгляду справи компенсація позивачу нарахована, однак не виплачена.
23. Враховуючи наявність у позивача права на отримання компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення та беручи до уваги невиплату останньому нарахованих відповідачем коштів, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь компенсації за порушення строку перерахування коштів відповідно до виконавчих листів, нараховану рішеннями Державної казначейської служби України від 29.06.2017 №87, №88, №89.
24. При цьому, Верховний Суд наголошує, що у позивача виникло право не лише на нарахування такої компенсації, а й на її фактичне здійснення.
25. Доводи касаційної скарги щодо виплати належної позивачу компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення безпосередньо в порядку черговості Верховний Суд визнає безпідставними та необґрунтованими, оскільки законодавчі приписи, які встановлюють черговість виконання рішень (п.п. 3, 48, 50-52 Порядку №845), визначають порядок виконання саме судових рішень на підставі відповідних виконавчих документів, а не рішень Казначейства про виплату компенсації. Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 03.09.2019 у справі №826/18505/16 та від 11.02.2020 у справі №807/519/17.
26. Враховуючи відсутність в матеріалах справи первинних відомостей про черговість виконання виконавчих документів, своєчасність їх виконання при отриманні бюджетних призначень, та з огляду на фактичну невиплату позивачу компенсації в порядку ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» доводи відповідача про те, що компенсація, яка підлягає виплаті у даній справі, вже нарахована та стягнення за оскаржуваними рішеннями у цій справі призведе до подвійної виплати позивачу компенсації, Верховним Судом відхиляються.
27. Також відхиляються доводи касаційної скарги про те, що стягнення компенсації не повинно здійснюватися з Казначейства, оскільки в силу п. 47 Порядку №845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється саме Казначейством. Крім того, виплата компенсації в порядку ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не передбачає доведення вини Державної казначейської служби України за несвоєчасне виконання судових рішень, а тому доводи відповідача у цій частині є безпідставними.
28. Разом з тим, враховуючи приписи п. 51 Порядку №845, Верховний Суд зауважує, що стягнення компенсації на користь позивача у цій справі повинно здійснюватися виключно на підставі рішень Державної казначейської служби №87, 88, 89 від 29.06.2017 та за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень судів, а не з будь-якого іншого бюджетного рахунку. Судами попередніх інстанцій зазначеного не враховано, компенсацію фактично стягнуто з Державної казначейської служби за рахунок її бюджетних асигнувань, що в силу ст. 351 КАС України є неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з чим рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають зміні у відповідній частині.
29. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що в даній справі відсутні підстави для закриття провадження, встановлені ст. 238 КАС України, отже касаційна скарга задоволенню не підлягає.
30. Відповідно до ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
31. Згідно зі ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
32. З огляду на викладене, враховуючи те, що судами першої та апеляційної інстанції  неправильно застосовано норми матеріального права, Верховний Суд на підставі статті 351 КАС України вважає, що судові рішення апеляційної інстанції у цій справі слід змінити, доповнивши резолютивну частину рішень після слів «Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 888,55 грн» словами «нараховану рішеннями Державної казначейської служби України №87, 88, 89 від 29.06.2016, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду».
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.
2. Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 12.12.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 змінити, доповнивши резолютивну частину постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 12.12.2017 після слів «Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 888,55 грн» словами «,нараховану рішеннями Державної казначейської служби України №87, 88, 89 від 29.06.2016, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду».
3. В іншій частині постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 12.12.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 залишити без змін.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду