ПОСТАНОВА
Іменем України

07 квітня 2020 року 
м. Київ
справа №226/450/17
адміністративне провадження №К/9901/45682/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 25.04.2017р. (суддя - Коваленко Т.О.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017р. (судді - Сухарьок М.Г., Блохін А.А., Гаврищук Т.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
встановив: 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:
-визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області по ненарахуванню та невиплаті ОСОБА_1 недоотриманої допомоги при народженні дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-зобов`язати здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриманої допомоги при народженні дітей.
В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що     у зв`язку із бойовими діями, які з 2014 року ведуться на території Донецької області, маючи двох малолітніх дітей була вимушена переїхати на проживання в інше місто. Отримавши довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1455023625 від 21.04.2016р., звернулась до відповідача з документами для призначення допомоги при народженні дитини, у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» у призначенні якої відповідач відмовив, посилаючись на пропуск 12 місячного строку звернення за її призначенням, з чим позивач не погоджується.
Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 25.04.2017р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017р., позов задоволено.
Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області щодо відмови у поновленні ОСОБА_1 допомоги при народженні дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області від 29 квітня 2016 року про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати допомоги при народженні дитини скасовано.
Зобов`язано управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області поновити виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), допомоги при народженні дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за її заявою від 21 квітня 2016 року.
З рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився відповідач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обгрунтування касаційної скарги посилався на те, що судами попередніх інстанцій не в повній мірі досліджено обставини справи, не надано їм належної правової оцінки.
Зокрема посилався на те, що строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини, встановлений законодавством, є досить тривалим для того, щоб особа, яка бажає скористатись правом на отримання допомоги, могла його реалізувати. Водночас, такий строк позивачем пропущено.
В свою чергу, встановлений законодавством строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини є присічним і можливість його поновлення законодавством не передбачена. 
Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який зареєстровано 29.04.2006р. відділом реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис №106.
ІНФОРМАЦІЯ_1. позивач, яка на той час була зареєстрована та проживала в м. Донецьку, народила синів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. 
Допомога при народженні дитини була виплачена позивачу по 31.12.2014р.
У зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області ОСОБА_1 разом з чоловіком та синами вимушена була покинути м. Донецьк. 
Згідно з довідкою від 21.04.2016р. №1455023625 структурним підрозділом з питань соціального захисту населення у м. Мирнограді Донецької області позивача взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.
Того ж дня позивач звернулась до УСЗН із заявою щодо продовження виплати допомоги при народженні дитини. 
Рішенням від 29.04.2016р. відповідач відмовив позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі п. 13 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, оскільки звернення за поновленням допомоги надійшло пізніше, ніж через дванадцять календарних місяців після припинення виплати допомоги. 
Вважаючи, що рішення УСЗН порушує її право на отримання допомоги при народженні дитини, ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що передбачений пунктом 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми перелік підстав припинення виплати допомоги при народженні дитини є вичерпним. Разом з тим, припинення виплати допомоги позивачу відбулось не з підстав передбачених вказаним порядком.
Суди відхилили посилання відповідача на абз. 30 п. 13 Порядку як підставу припинення, оскільки, зазначені положення щодо «виникнення інших обставин» Порядку відповідають Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 3-рп/2016, відповідно до якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абз. 7 ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII, з наступними змінами, згідно з якими виплата допомоги при народженні дитини припиняється «у разі виникнення інших обставин».
Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що припинення виплати допомоги позивачу відбулось не з підстав передбачених цими нормами. Підставою для припинення виплати послугувало проведення антитерористичної операції на території м. Донецька та неможливістю здійснення банками фінансових операцій у цьому населеному пункті. Отже, на позивача не розповсюджується строк подання заяви на поновлення виплати допомоги передбачений п. 13 Порядку, а тому відповідач, відмовляючи позивачу у поновленні та виплаті допомоги при народженні дитини, діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені відповідним законодавством України.
З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується та вважає їх обгрунтованими з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. №2402-III (далі - Закон №2402-III) з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992р. №2811-XII (далі - Закон №2811-XII) та іншими законами України.
Статтею 3 Закону №2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.
Відповідно до ст. 10 Закону №2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.
За приписами ст. 11 Закону №2811-XII для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. 
Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. 
Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення  отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.
Зазначені норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати    державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001р. (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №59 від 04.02.2009 року; далі - Порядок №1751).
Зокрема, згідно з пунктом 13 Порядку №1751 виплата допомоги припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір`ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.
Отже зазначеними нормами визначено вичерпний перелік обставин припинення виплати допомоги при народженні дитини.
Як було встановлено судами, виплата допомоги при народженні дитини позивачу була припинена через проведення антитерористичної операції на території м. Донецька та неможливістю здійснення банками фінансових операцій у цьому населеному пункті.
Таким чином припинення виплати позивачу допомоги відбулось з підстав, не передбачених Законом №2811-XII та Порядком №1751.
Відповідно до пункту 13 Порядку №1751 виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев`ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.
Тобто, вказаними нормами передбачені певні обмеження, які стосуються строку подання заяви про поновлення виплати допомоги, який, з врахуванням дати по яку позивачу виплачено допомогу по догляду за дитиною (31.12.2014р.) позивачем пропущено.
Разом з тим, судами встановлено, що позивач з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі змушена була змінювати місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції на території м. Донецька.
Соціальний захист є конституційною гарантією громадян України відповідно до ст. 46 Конституції України.
Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Таким чином, право позивача на отримання спірної допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.
При цьому колегія суддів враховує, що фактично позов заявлено в інтересах дітей для їх належного матеріального забезпечення.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995р.), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Колегія суддів    зазначає, що позивач та її дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування).
Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.                                                                                                                                                                                    
Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14.02.2018р. у справі №591/610/16-а, від 02.10.2018р. у справі №495/3711/17, від 05.09.2018р. у справі №223/859/16-а.
Враховуючи викладене, відмова відповідача у поновленні позивачу виплати допомоги при народженні дитини у зв`язку з пропуском 12 місячного строку звернення з відповідною заявою, за умови що пропуск такого строку відбувся з об`єктивних, незалежних від волі позивача причин, а також враховуючи, що звернення за поновленням виплати допомоги відбулось невідкладно після отримання позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи, не можна визнати обгрунтованою.
Інші доводи касаційної скарги є безпідставними і не впливають на правильні по суті рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
постановив:
Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області - залишити без задоволення, а постанову Димитровського міського суду Донецької області від 25.04.2017р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017р - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:
О.П. Стародуб
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук