УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/758/20 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 114 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Трояновської Г.С.        
суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.
з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/758/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Сингаївського О.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:         
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названою заявою та просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , 1951 р.н., яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори із ним або контактувати через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб та в будь-який спосіб, а також заборонити ОСОБА_2 наближатися до нього на відстань 10 метрів в будь-якому місці на території України. Проінформувати Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міськради та взяти ОСОБА_2 на профілактичний облік, Проінформувати про дане рішення Житомирський відділ поліції ГУНП у Житомирській області.
В обгрунтування вимог заяви вказав, що з 2004 року він разом із дружиною ОСОБА_3 та трьома дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_2 . В цьому ж будинку проживає його теща – ОСОБА_2 та брат дружини. Вказав, що починаючи з 2004 року і до теперішнього часу ОСОБА_2 постійно створює конфліктні ситуації з ним та його дружиною, звинувачує у неіснуючих, вигаданих обставинах, що не мали місце, постійно висловлюється нецензурною лайкою, пише смс повідомлення, в яких містяться погрози, образи, нісенітниці, телефонує та висловлюється брутальною лайкою, принижує, погрожує виселенням та продажем частини будинку, в якій вони проживають, не залишає його з дружиною у спокої. Вказав, що усі сварки зі сторони тещі виникають з приводу побутових питань, а саме - порядку користування квартирою, сплатою послуг з газопостачання, електроенергії тощо. Зазначає, що від таких дій тещі він перебуває в стані постійного стресу та глибокого душевного хвилювання, а тому вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства. У зв`язку з наведеним, з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення насильства щодо нього просив задовольнити його заяву. 
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 березня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви. Зазначає, що він до суду першої інстанції надав достатні докази прояву домашнього насилля з боку ОСОБА_2 , які судом не взято до уваги. Вказує, що він неодноразово повідомляв поліцію та надав пояснення у суді щодо вчинення ОСОБА_2 насильства у сім`ї, а саме щодо того, що остання телефонує та безпричинно лається нецензурною лайкою, втручається у його власне життя шляхом погроз щодо виселення, безпричинно вимикає газо-та електропостачання в будинку, критикує, принижує, ображає, кепкує, висміює, надсилає листи з образливим змістом, розповсюджує неправдиву інформацію широкому колу осіб щодо нього, тобто чинить економічне та психологічне насильство.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.
ОСОБА_2 до апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що  ОСОБА_2 конфліктує з заявником ОСОБА_1 з приводу самовільного підключення (переобладнання) ОСОБА_1 лінії електропостачання та газопостачання, отримання ним та не повернення кредитів, втягнення її дочки в «сумнівні справи». При цьому ОСОБА_2 висловлює наміри звернення до правоохоронних органів з приводу неправомірних, на її погляд, дій заявника ОСОБА_1 та не висловлює будь-яких намірів вчинення насильства, від якого могли б настати тяжкі або особливо тяжкі наслідки, а також смерть. А тому суд дійшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 ознак домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності 07 січня 2018 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 проживає разом зі своєю сім`єю в квартирі АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_4 вказаного будинку. 
Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існують обопільні  конфліктні відносини на ґрунті відсутності порозуміння з приводу користування заявником ОСОБА_1 квартирою, її переобладнанням, оплатою за надані послуги з газопостачання та електропостачання, які призводять до викликів та звернень до правоохоронних органів. Подані висновки поліції по зверненню заявника вказують на наявність між учасниками саме цивільно-правових відносин щодо користування будинком.
Із поданих до суду матеріалів видно, що  ОСОБА_2 конфліктує з заявником ОСОБА_1 з приводу самовільного підключення (переобладнання) ОСОБА_1 лінії електропостачання та газопостачання, отримання ним та не повернення кредитів. При цьому ОСОБА_2 висловлює наміри звернення до правоохоронних органів з приводу неправомірних, на її погляд, дій заявника ОСОБА_1 , надсилає до органів поліції відповідні заяви та не висловлює будь-яких намірів вчинення насильства, від якого могли б настати тяжкі або особливо тяжкі наслідки, а також смерть.
 Оскільки судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно   ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2 , а також ризиків настання насильства у майбутньому, то суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про нанесення економічного та психологічного насилля, не містять причинно-наслідкового зв`язку, що саме діями ОСОБА_2 вони були завдані. Так, матеріали справи не містять доказів відключення газо- та електропостачання, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними та інші правопорушення економічного характеру, вчинені ОСОБА_2 .
Окрім того, колегія суддів зазначає, що звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей не підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (а.с. 8-9, 87-88).
Матеріали справи не містять підтвердження того, що ОСОБА_2 вчинила щодо заявника будь-яке насильство, в тому числі, економічне та психологічне. Зареєстровані звернення не містять таких даних (а.с. 8-9, 87-88).
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.
          Доводи позивача щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та порушення процесуальних норм, а також неможливості вирішення житлових прав в інший спосіб, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції як підстави для скасування оскаржуваного рішення.  
       Посилання заявника на відеозаписи, як докази психологічного насильства над ним з боку тещі, не можуть розцінюватися як таке, оскільки свідчать про наявність неприязних стосунків та конфліктів, пов`язаних із цивільно-правовими відносинами щодо користування будинком.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.
Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги в силу приписів ст. 375 ЦПК України не вбачається.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28.05.2020.

       Головуючий                        Судді