Справа № 942/1578/19 
Провадження № 22-ц/810/207/20 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 12 травня 2020 року                                                   місто Сєвєродонецьк
               Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               головуючого - Авалян Н.М. (суддя-доповідач) 
       суддів - Дронської І.О., Яреська А.В.
               за участю секретаря судового засідання - Перишкіна Т.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 
на заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2020 року (суддя Пронька В.В.) 
у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 
відповідач - ОСОБА_1 

встановив:
У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 серпня 2013 року, яка утворилась станом на 31 травня 2019 року, у розмірі 127363,62 грн., з яких: 3296,75 грн. - заборгованість за кредитом та 124066,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, розрахованих за період з 21 серпня 2013 року по 30 травня 2018 року.
Заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2020 року позов  задоволено частково. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21 серпня 2013 року у розмірі 3296,75 грн. та судовий збір у розмірі 49,95 грн. У задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати та задовольнити позов про стягнення договірних процентів за користування кредитом. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, оскільки встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, у суду не було підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом. Також, позивач вказує на те, що судом не враховані правові висновки Верховного Суду.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.   
Позивачу судова повістка вручена рекомендованим поштовими відправленням 19 квітня 2020 року.
На поштову адресу місця реєстрації відповідача апеляційним судом завчасно направлялися судові повістки-повідомлення про розгляд справи, однак повістки-повідомлення поверталися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній», тому відповідно до положень п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач є належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
       Предметом апеляційного розгляду справи є рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків за кредитним договором.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині повністю відповідає.
       Судом встановлено, що 21 серпня 2013 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримав кредит у розмірі 3300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
В анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, не зазначена процентна ставка, яка застосовується за користування позичальником кредитними коштами, але зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
До позовної заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які позичальником не підписані.
Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення договірних процентів за користування кредитом, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність будь-яких доказів розміру погодженого сторонами у встановленому законом порядку розміру процентної ставки.
Апеляційний суд вважає правильним вказаний висновок суду першої інстанції та зауважує наступне.
       Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
       Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
       За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Відповідно до ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
       Відповідно до с.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено, що відповідач погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складають договір про надання банківських послуг з використання платіжної кредитної картки «Універсальна». Проте, в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за вказаним кредитним договором. А Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини вказаного кредитного договору, та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, в яких визначений, в тому числі, розмір процентів за користування кредитними коштами, відповідачем не підписані, а суду не надано доказів того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. Також суду не надано доказів того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.
Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.
Не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивач не надав суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та  Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами. 
З урахуванням зазначених обставин, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача договірних процентів за користування кредитом, оскільки встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, у суду не було підстав для відмови у задоволенні позову в зазначеній частині.
       Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права щодо платності кредиту апеляційний суд відхиляє та зауважує, що відмова у стягнення процентів за користування кредитом з підстав недосягнення сторонами у письмовій формі згоди щодо їх розміру, не позбавляє позивача права пред`явлення вимоги до позичальника про стягнення процентів за користування кредитними коштами на підставі ст.1048 ЦК України.
       Зазначеною нормою права передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував правові висновки Касаційного цивільного суду Верховного Суду, висловлені в наступних постановах: 
від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16 - про те, що не можна вважати неукладеним договір після якого повного чи часткового виконання сторонами; 
від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17 - про те, що саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин; 
від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16 - про те, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, під якими підпис не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору; 
від 17 квітня 2019 року у справі № 666/388/16 - про те, що посилання на не підписання почизальником Умов та Правил надання банківських послуг та не ознайомлення з їх змістом не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.
Відхиляючи зазначені доводи, апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції при вирішенні справи не визнавав кредитний договір з відповідачем не укладеним, а виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами погоджені сторонами у письмовій формі умови договору щодо плати за користування кредитом (процентів). 
Крім того, постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 755/2720/16 не містить правового висновку у застосуванні норм матеріального права у подібних правовідносинах. У цій справі суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції через допущені порушення норм процесуального права. 
Також відхиляється довід апеляційної скарги про те, що при вирішенні справи підлягає застосуванню правові висновки Верховного Суду, висловлені в постанові у справі № 415/5971/17, оскільки за інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень по вказаній справі не відкривалось касаційне провадження.
Натомість суд апеляційної інстанції звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, в якій встановлені обставини тотожні обставинам у справі, що переглядається.
В зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про неможливість застосування до правовідносин сторін правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вказаний правовий висновок Великої Палати Верховного суду врахований судом першої інстанції.
       Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, дослідивши надані позивачем докази у справі й надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову .
       Отже, рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
       Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391 ЦПК України, 

постановив:
               Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови (15 травня 2020 року).
Процесуальний строк касаційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий                                                                                                Н.М.Авалян 

               Судді :                                                                              І.О.Дронська    
                                                                                       А.В.Яресько