Дата документу 11.03.2020 Справа № 336/4262/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 336/4262/19                                       Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/941/20 Калюжна В.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.
                Онищенко Е.А.                
За участю секретаря: Книш С.В.
       
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
               У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2009 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 188 714 грн. 
               Згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 24.03.2010 року вирок суду було змінено в частини конфіскації майна засудженого в рахунок відшкодування цивільного позову потерпілої.
               Ухвалою Верховного суду України від 19.10.2010 року відмовлено у задоволенні касаційної скарги.
               Постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 15.01.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вироку суду в частині стягнення моральної шкоди.
               05.06.2019 року постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області накладено арешт на майно відповідача.
               В добровільному порядку відповідач вирок суду у частині відшкодування моральної шкоди, завданої її здоров`ю як потерпілої, не виконує, у зв`язку з чим на протязі більш ніж тривалого часу відбувається виконання вироку у примусовому порядку.
               Зазначає, що сума коштів (моральна шкода), стягнута на її користь внаслідок зазначеного спливу часу зазнала інфляційного впливу.
               Вказує, що таке ставлення відповідача щодо виконання вироку суду є підставою для покладення на нього обов`язку щодо відшкодування інфляційних витрат пені та 3% річних.
Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 902 491,24 грн., яка складається з 53 915 грн. – 3 % річних від 188 714 грн. суми моральної шкоди, завданої здоров`ю, витрати від інфляції за весь час прострочення у сумі 380 637,93 грн., пеню в сумі 467 938,31 грн., судові витрати покласти на відповідача.
               Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено.
               Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди, яка складається з: трьох відсотків річних у розмірі 53 915 грн., інфляційних витрат у розмірі 380 637 грн. 93 коп. та пені у розмірі 467 938 грн. 31 коп., у загальному розмірі 902 491 грн. 24 коп.
               Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 1 921 грн. 00 коп.
               У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що залишилось поза увагою суду, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не (боргове) грошове зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування чужими грошовими коштами. Судом не враховано, що до проголошення обвинувального вироку та набрання ним законної сили, між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин не існувало, а тому в даному випадку не може бути застосовані положення ст. 625 ЦК України. Безпідставно відмовлено у застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності позивачем на вимогу про стягнення з нього грошових коштів. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення і ухвалити нове.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове рішення у випадку неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2009 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду у розмірі 188 714 грн
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2010 року вирок суду змінено в частині конфіскації майна засудженого в рахунок відшкодування цивільного позову потерпілої. 
Ухвалою Верховного Суду України від 19 жовтня 2010 року відмовлено у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 
Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 15 січня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вироку суду в частині стягнення моральної шкоди. 05 червня 2019 року постановою державного виконавця Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області накладено арешт на майно ОСОБА_1 . На даний час моральну шкоду відповідачем не відшкодовано.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання з відшкодування шкоди є грошовим зобов`язанням, у зв`язку з невиконанням якого вважав вимоги позивача про стягнення з боржника пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання законними та обґрунтованими. 
Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції в частині розміру стягнутих з відповідача сум пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові № 686/21962/15-ц від 16 травня 2018 року.
Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача пені за невиконання зобов`язання, покладеного на нього вироком суду.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводом скаржника, викладеним в апеляційній скарзі щодо застосування до спірних правовідносин положень ст. 257, 258 ЦК України.
Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК Україн и позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Таким чином, розмір сум відшкодування збитків спричинених невиконанням відповідачем свого обов`язку з виконання вироку в частині сплати позивачу моральної шкоди підлягає зміні з врахуванням вимог дотримання строків позовної давності.
Так, інфляційні втрати та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають стягненню за період три роки до дати звернення позивача до суду, а вимога про стягнення пені – за період одного року.
У зв`язку із зазначеним, сума інфляційних втрат за три роки складає 65 653 грн. 60 коп., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання 16 992 грн. 10 коп., пені за несвоєчасне виконання 33 689 грн. 33 коп., що в сукупності складає 116 335 грн. 03 коп.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому колегія вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір за подання відповідачем апеляційної скарги відповідно у розмірі 12833 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року вцій справі скасувати та ухвалити постанову наступного змісту:
Позовні вимоги  ОСОБА_2 задовольнити частково, стягнути з  ОСОБА_1 відшкодування збитків спричинених невиконанням зобов`язання в сумі 116 335 (сто шістнадцять тисяч триста тридцять п`ять) грн. 03 коп., що складається з інфляційних втрат за три роки в сумі 65 653 грн. 60 коп., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 16 992 грн. 10 коп. та пені за несвоєчасне виконання в сумі 33 689 грн. 33 коп.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 833 грн.
         Дата складання повної постанови 16 березня 2020 року.
                Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                Е.А. Онищенко