Дата документу 11.03.2020 Справа № 332/2880/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 332/2880/18 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В. 
 
провадження № 22-ц/807/590/20      Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                        П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2020 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.
при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , тертя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину спадкового майна - домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ; внесення змін до реєстру про право власності на нерухоме майно. 
В обґрунтування позовних вимог вказано, що у мотивувальній частині ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року, постановленій за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2017р. про відмову у прийнятті її апеляційної скарги на ухвалу про виправлення описки у справі за позовом ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , до Запорізької міської ради, третя особа - Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину жилого будинку в порядку спадкування за законом, зазначено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем частини будинку АДРЕСА_1 . 
Зазначену вказівку в ухвалі ВССУ позивач вважала встановленим преюдиційним фактом успадкування нею частини будинку АДРЕСА_1 , та на цій підставі просила задовольнити її позов. 

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Визнано право власності за ОСОБА_3 на 31/100 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Скасовано державну реєстрацію права власності в частині реєстрації права власності на 
31/100 частину будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . В іншій частині залишено реєстрацію права власності на 31/100 частину будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 352 грн. 40 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду,  ОСОБА_1  у особі представника ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на чисельні процесуальні порушення, допущені судом при розгляді цієї справи, зокрема, наголошуючи на виході суду за межі позовних вимог, а також зазначаючи і про порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 – адвоката Штабовенка Д.В., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення позивача ОСОБА_3 та її представника – адвоката Федорця В.І., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Насамперед, колегія наголошує на тому, що судові спори між тими ж сторонами з приводу спадщини відбуваються, починаючи з 2006р. Судами неодноразово розглядались різні позови сторін з цього приводу, а також подані на судові рішення у цих справах апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд рішень за нововиявленими обставинами, виправлення описки. Також неодноразово закривались провадження у справах за позовами ОСОБА_3 з тих підстав, що такі вимоги вже були предметом розгляду та існують рішення судів і ухвали про закриття провадження за тими ж правовідносинами. 

Зазначені судові рішення у копіях долучені у матеріали цієї цивільної справи.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя Безлер Л.В. від 05 вересня 2018р. відкрито провадження у цій справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради пр. визнання права власності на спадкове майно, внесення змін до реєстру про право власності на нерухоме майно.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2019р. провадження у справі за вказаним позовом ОСОБА_3 було закрито (Т. 1 а.с. 198-201). 

Закриваючи провадження у цій справі, суд вказував, що було встановлено, що існує рішення Апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня 2013р., відповідно до якого відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи – ЗМБТІ, Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на Ѕ частину спадкового майна та визнання свідоцтва про право власності частково недійсним, яке набрало законної сили. 

Також у цій ухвалі суд вказував, що 08.04.2014р. набрала законної сили ухвала Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2014р. про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Запорізька державна нотаріальна контора, ОП «ЗМБТІ» про перерозподіл спадкового майна, оскільки спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже вирішено судами, а саме, судовим рішення від 06.08.2013р., постановленим Апеляційним судом Запорізької області.
Крім того, в ухвалі про закриття провадження у цій справі малось посилання також на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23.04.2015р., якою закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про перерозподіл спадкового майна. 

Постановою Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2019р. за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2019р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційний суд у вказаній постанові зазначив, що заявлений ОСОБА_6 позов у цій справі не є тотожним позовам у справах, про які зазначав районний суд, за таким елементом його змісту як підстави.

Постановою Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019р., прийнятою за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , визнано, що предмет позову ОСОБА_3 у цій справі, а також склад учасників не є тотожними із предметом та учасниками у справах № 0809/6193/12, № 332/4729/13-ц, № 332/3971/14, на які послався суд першої інстанції, передчасно закриваючи провадження у цій справі.

В ході розгляду цієї справи суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 на праві власності належала 31/50 частка б. 2 АДРЕСА_2 , що підтверджено витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.06.2003 (Т. 2 а.с.186). 
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть (Т. 2 а.с. 189), та після її смерті відкрилась спадщина на указану частину будинку. 

03 лютого 1998 року ОСОБА_7 склала заповіт на користь сина ОСОБА_8 (Т. 2 а.с. 180), який своєчасно звернувся до нотаріальної контори та прийняв спадщину, що підтверджено копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7 (Т. 2 а.с.179-181).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер (Т. 2 а.с.191). 

Оскільки ОСОБА_8 своєчасно прийняв спадщину у вигляді 31/50 частки б. 2 АДРЕСА_2 , то вважається, що він успадкував її, і тому після його смерті відкрилась спадщина у вигляді зазначеної частки будинку. 

Спадкоємцем після його смерті був його брат ОСОБА_5 , який також своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8 (Т. 2 а.с. 182-183), а тому прийняв спадщину у вигляді 31/50 частки б. 2 АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (Т. 2 а.с. 190). 

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 31/50 частки б. 2 АДРЕСА_2 . Спадкоємцями першої черги після його смерті були ОСОБА_3 як дружина та ОСОБА_1 як син, які своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 , що підтверджено копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 (Т. 2 а.с. 189-193). 

ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва 
про право власності на 1/2 частину спадкового майна, але їй було відмовлено (Т. 2 а.с. 
170).
У листопаді 2012 року ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації, Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/2 частини спадкового майна - будинку АДРЕСА_1 та визнання свідоцтва про право власності частково недійсним (справа № 0809/6193/2012).

20 червня 2013 року у вказаній справі Заводський районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення, згідно з яким позов ОСОБА_3 задоволено: визнано право власності за ОСОБА_3 на 31/100 частини будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; скасовано державну реєстрацію права власності в частині реєстрації права власності на 31/100 частину будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2013 року, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 .

У вересні 2013 року ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Орендне підприємство «Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації», Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про перерозподіл спадкового майна (справа № 32/4729/13-ц).
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2014 року, провадження у вказаній справі закрито з тих підстав, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже вирішено судами.

У серпні 2014 року ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 про перерозподіл спадкового майна (справа № 332/3971/14).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено: перерозподілено спадок після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на 31/100 частину будинку АДРЕСА_1 . 

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 квітня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2015 року, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2014 року скасовано, а провадження у справі закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року.

У вересні 2018 року ОСОБА_3 пред`явила позов у справі, що розглядається, про визнання за нею права власності в порядку спадкування на Ѕ частину домоволодіння 2 АДРЕСА_2 та внесення змін в реєстр про право власності на нерухоме майно, видане 11.06.2007р. (реєстраційний номер 1530222) за законом на спадковий будинок ОСОБА_1 . 

Підставами цього позову є встановлений у мотивувальній частині ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , до Запорізької міської ради, третя особа - Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину жилого будинку в порядку спадкування за законом, факт, що ОСОБА_6 є спадкоємцем частини будинку АДРЕСА_1 .

У вказаній справі 22.06.06р. ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , звернулась в суд з позовом до Запорізької міської ради про визнання за ним права власності на 31/50 частину спадкового будинку 2 АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , посилаючись на відсутність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_8 , хоча після його смерті спадок прийняв ОСОБА_5 шляхом подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. 

Рішенням Заводського районного суду від 30.03.07р. у тій справі за ОСОБА_1 було визнано право власності на 31/50 частину будинку АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті дядька ОСОБА_8 (Т. 2 а.с. 192-193). 

ОСОБА_3 не була притягнута до участі в тій справі в якості відповідача, або іншого учасника процесу, хоча була спадкоємцем першої черги за законом, і це було відомо позивачу. 
На підставі указаного рішення суду ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на 31/50 часток б. 2 АДРЕСА_2 в ОП ЗМБТІ та отримав витяг про реєстрацію права власності на цю частину будинку .

Судом першої інстанції встановлено, що реєстрація права власності на 31/50 частину будинку   АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі рішення суду, яким визнано право власності на 31/50 частину будинку   АДРЕСА_3 , не є законною, та перешкоджає позивачці як спадкоємиці першої черги за законом, яка своєчасно прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 отримати свідоцтво про право власності на частину спадкового майна після смерті чоловіка ОСОБА_5 . 
Взявши до уваги всі вищенаведені обставини, суд вважав за необхідне визнати за ОСОБА_3 право власності на 31/100 частину спадкового будинку та скасувати державну реєстрацію на 31/100 частину б. 2 АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі адвокат Штабовенко Д.В. зазначає, серед іншого, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, задовольнивши позов ОСОБА_3 за підставами, з яких позов не заявлявся, а також не врахував преюдицію, встановлену чисельними рішеннями судів щодо обставин спадкування сторін у справі після померлого спадкодавця ОСОБА_9 . 
Перевіривши вказані доводи, колегія визнає їх обгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Між тим, суд, визначившись з підставами позову, на що вказує зміст рішення, а саме, посилання суду на ухвалу касаційного суду та на зазначення в її мотивувальній частині про успадкування ОСОБА_6 частини будинку 2 АДРЕСА_2 , фактично задовольнив позов взагалі не з цих підстав.

Так, судом заново встановлювались всі обставини спадкування, починаючи зі смерті 
первісного власника спірного будинку – ОСОБА_7 , спадкоємцем якої був 
ОСОБА_8 за заповітом, а також спадкування після смерті останнього. 
При цьому, суд вдався до переоцінки фактів, які вже були встановлені іншими рішенням судів, які набрали законної сили.

Так, аналізуючи рішення Заводського районного суду від 30.03.2007р., постановлене у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, в якій розглядалось питання спадкування після смерті ОСОБА_8 , суд вказував, що ОСОБА_6 не була притягнута у тю справу, хоча була спадкоємцем за законом, і це було відомо позивачу.

Однак порушення прав ОСОБА_6 вказаним рішенням суду перевірялось і апеляційним, і касаційним судом, та її скарги були залишені без задоволення. 

Суди визнали, що ОСОБА_6 не була і не могла бути спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 – брата її чоловіка ОСОБА_5 .

Права ОСОБА_6 на спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_5 ніхто не оспорює, на що вказує рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2006р., яким визнано право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_4 , але сторонам відмовлено у визнанні права власності на будинок з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадковий будинок 2 АДРЕСА_2 ( Т. 1 а.с. 81-82). 
Разом з тим, спадкоємцю може належати в порядку спадкування лише те майно, право на яке за життя набув спадкодавець.
Спірний будинок не був оформлений на праві власності за ОСОБА_5 , на відміну від квартири АДРЕСА_4 , що і призвело до судових спорів. 
Рішенням Заводського районного суду від 30.03.2007р., трактувати яке намагався суд, визначено, що після смерті ОСОБА_8 спадок у вигляді 31/50 частини будинку 2 АДРЕСА_2 прийняв ОСОБА_1 , тому суд визнав за ним право власності на всю частку спадкового будинку. 
Вказане рішення було предметом перегляду апеляційного суду, касаційного суду, та судовими рішеннями цих судів залишено без змін.
Так, в ухвалі апеляційного суду від 13 березня 2013р., постановленій за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на вказане рішення від 30.03.2007р., зазначено, що на теперішній час відсутні підстави вважати спадкові права ОСОБА_3 існуючими та порушеними, а тому підлягаючими захисту ( Т. 2 а.с. 90-91.). Вказано, що апелянт не надала доказів свого порушеного права, рішення Заводського районного суду від 10.02.2006р. не оскаржила в частині відмови в задоволенні її вимог про визнання права власності на Ѕ частку спірного будинку, іншого позову про захист її права на спадщину станом на 13.03.2013р. не подавала, відмову нотаріуса про видачу свідоцтва не отримала. 
За повторною апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду від 30.03.2007р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження ухвалою від 29.08.2013р.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2014р. відмовлено у прийняття заяви ОСОБА_6 про перегляд рішення від 30.03.2007р. за нововиявленими обставинами. Ухвалою апеляційного суду від 28.05.2014р. ухвала суду першої інстанції залишена без змін.
Касаційною інстанції відмовлено у відкритті провадження.
Відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За змістом вищенаведеної норми преюдиційний факт може бути встановлено лише рішенням суду, яким розглянуто спір по суті.

Отже, преюдиція створена наразі саме цим рішенням від 30.03.2007р., яке набрало законної сили. Та згідно з цим рішенням 31/50 частину будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 успадкував ОСОБА_1 в цілому, а тому це майно не увійшло до кола спадкового майна після смерті ОСОБА_5 . 
Вказане рішення постановлено щодо фактів спадкування та ОСОБА_1 був учасником тієї справи, а ОСОБА_6 оскаржувала це рішення, а тому заявила про свої права, які не були визнані судами порушеними. 

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017р., на встановленні якою преюдиційного факту посилається позивач ОСОБА_6 як на підставу нового позову у цій справі, вирішувалось питання правомірності відмови апеляційним судом у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу суду першої інстанції про виправлення описки у рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2007р. ( Т. 1 а.с. 8-9). 
Тобто ця ухвала не є рішення по суті спору.

Вказаною ухвалою касаційного суду лише визнано, що апеляційний суд передчасно зробив висновок про те, що ОСОБА_6 не має права на оскарження ухвали про виправлення описки, оскільки остання вважає себе спадкоємцем частини будинку 2 АДРЕСА_2 , а суд змінив предмет спадщини з частини домоволодіння АДРЕСА_3 на АДРЕСА_5 /71 за вказаною адресою. Тому саме ці обставини слід було перевірити при апеляційному розгляді справи.

Тобто цією ухвалою преюдиціний факт успадкування ОСОБА_6 31/50 частини будинку АДРЕСА_1 не встановлювався, а ці обставини належало перевірити в ході апеляційного розгляду, на який і було спрямовано справу касаційним судом. 
Оскільки саме з цими обставинами як підставами позову позивач ОСОБА_6 пов`язувала свої вимоги про визнання права власності на Ѕ частку спірного домоволодіння 2 АДРЕСА_2 , то саме їх і мав перевірити суд першої інстанції.
Натомість, суд вдався в аналіз встановлених рішеннями судів фактів, які витлумачив на свій розсуд, змінивши фактично зміст рішення суду від 30.03.2007р. в частині спадкування за померлим ОСОБА_8 всієї частки будинку спадкоємцем ОСОБА_1 . Попри таку встановлену преюдицію, суд фактично перерозподіляє спадковий будинок, визнаючи, що половину частки у будинку ОСОБА_6 успадкувала після смерті ОСОБА_5 . 

Та, підсумовуючи такий аналіз, у остаточному висновку суд зазначив, що відповідач 
незаконно зареєстрував право власності за собою на 31/50 частку будинку 
АДРЕСА_1 на підставі рішення, яким за ним визнано право власності на будинок 2/72 за цією ж адресою. Але в подальшому, залишає реєстрацію за ОСОБА_1 на 31/100 частку саме будинку 2/71. Тобто судом допущено суперечностей у своїх висновках. 
Між тим, на час розгляду справи судом у цій справі вже малась ухвала Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2018р., яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 червня 2018р., про виправлення описки в рішенні Заводського районного суду від 30 березня 2007р., а саме: в частині визначення номера будинку, право власності на який визнано за ОСОБА_1 . Судами було виправлено описку з № 2/72 на № 2/71. 

Тому у суду першої інстанції не було підстав для такого висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 успадкували начебто різні об`єкти нерухомості, оскільки об`єктом спадкування був лише один будинок - по АДРЕСА_1 . На що вказують і подальші висновки суду, яким не скасовано реєстрацію за ОСОБА_1 на 31/100 частину цього ж будинку АДРЕСА_1 . 

Беручи до уваги все вище наведене, колегія визнає обґрунтованими доводи скарги в частині виходу за межі позовних вимог, неврахування преюдиційних обставин, встановлених судовими рішеннями, які набрали законної сили. Та вже спроможність цих доводів свідчать про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України із ухваленням судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 за заявленими підставами у зв`язку з його необґрунтованістю.

Ухвалюючи нове рішення, колегія у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання про судові витрати, які у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою у позові підлягають відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача.

Так, за подання апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір в сумі 1057,50 грн., які слід стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2019 року у цій справі скасувати..
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , тертя особа – Депаратамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно – Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 та внесення змін до реєстру про право власності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 057,50 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 березня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.