Ухвала

Іменем України
 
28 травня 2020 року
м. Київ
Справа № 310/2964/18
Провадження № 51-5236 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2019 року щодо нього,
встановив:
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2019 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Дьоміно Маловиського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, такого, що не має судимостей,
засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Вироком вирішено питання речових доказів у провадженні. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, о 10:10 год 21 лютого 2018 року, під час перебування у дворі будинку АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, відкрито, в присутності потерпілого, проник до вказаного будинку, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 1100 гривень.
У касаційній скарзі засуджений просить змінити оскаржувані судові рішення з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості. 
Обґрунтовуючи вимоги скарги засуджений вважає, що під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, дані, що характеризують його особу та обставини, що пом`якшують покарання. Вважає, що у суду було достатньо підстав для застосування положень ст. 69 КК України. 
Також, засуджений просить застосувати до нього положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 21 листопада 2015 року № 838-VIII та зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Вважає, що апеляційний суд, у порушення ст. 419 КПК України, належним чином не перевірив доводів апеляційних скарг сторони захисту і потерпілого, який, зокрема, просив пом`якшити засудженому призначене покарання та безпідставно залишив їх без задоволення. 
Крім того, у касаційній скарзі засуджений просить поновити йому строк касаційного оскарження постановлених щодо нього судових рішень.
Перевіривши дотримання скаржником порядку строків касаційного оскарження, колегія суддів вважає, що засудженому слід поновити строк касаційного оскарження вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2019 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2019 року, оскільки його пропущено з поважних причин та прийняти касаційну скаргу до розгляду.
Разом із тим, розглянувши доводи, наведені у касаційній скарзі, та перевіривши оскаржувані судові рішення, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність обвинувачення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 186 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи засудженого ОСОБА_4  про суворість призначеного йому покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими, з огляду на наступне.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.
Виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_4 мінімальне покарання в межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України без застосування положень ст. 69 КК України, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, класифікуються як тяжкий, дані про особу винного, те, що ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України, такий, що не має судимостей, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, немає соціальних зв`язків, те, що засуджений порушив запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання і знаходився у розшуку. Судом взято до уваги визнання вини засудженим та його щире каяття у вчиненому. Обставиною, що пом`якшує покарання судом визнано активне сприяння розкриттю злочину. Обставинами, що обтяжують покарання засудженому визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку. Крім того, судом було враховано досудову доповідь органу пробації про неможливість виправлення засудженого без позбавлення або обмеження волі. 
Суд апеляційної інстанції, розглянувши доводи апеляційної скарги потерпілого, який просив пом`якшити засудженому призначене покарання, зокрема, і доводи сторони захисту, які просили, зокрема і застосування до засудженого положень ст. 69 КК України, взяв до уваги все зазначене та визнав їх необґрунтованими.
Призначене ОСОБА_4 судом першої інстанції покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, навіть з урахуванням усіх обставин, які на думку засудженого пом`якшують призначене йому покарання, колегія суддів вважає достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України і підстав для застосування положень ст. 69 КК України, як про це просить засуджений у своїй скарзі, колегія суддів не вбачає. 
Отже, зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і колегія суддів погоджується з наведеними в ній висновками щодо відсутності підстав для застосування щодо ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України. 
Що стосується доводів скарги засудженого щодо зарахування йому попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Судом апеляційної інстанції було розглянуто клопотання про зарахування засудженому ОСОБА_4 попереднього ув`язнення в строку покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та обґрунтовано відмовлено у його задоволенні, оскільки злочин засудженим вчинено 21 лютого 2018 року, тобто, коли набрав чинності Закон № 2046-VIII від 21 червня 2017 року, який повернув коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Враховуючи зазначене, обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданого до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія суддів касаційного суду вважає, що у відкритті касаційного провадження засудженому необхідно відмовити.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Поновити засудженому ОСОБА_4 строк касаційного оскарження постановлених щодо нього судових рішень.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2019 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                          ОСОБА_3