ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2020 р.           Справа№ 927/943/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Калатай Н.Ф. 

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЧ-ХЛІБ"

на рішення     Господарського суду Чернігівської області 
від                    27.01.2020 (повний текст складено - 30.01.2020)
у справі           №927/943/19 (суддя Федоренко Ю.В.)

за позовом      Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП "Зернятко"
до                       Сільськогосподарського товариства з обмеженою
                        відповідальністю "ДОЧ-ХЛІБ"
про                            стягнення 131 709, 50 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДП "Зернятко" (надалі - позивач, ТОВ "ДП "Зернятко") звернулося до Господарського суду Чернігівської області із позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЧ-ХЛІБ" (надалі - відповідач) про стягнення грошових коштів у розмірі 131 709, 50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань відповідно до умов договору зберігання №13 від 12.07.2018. Позивач зазначив, що неправомірно списане відповідачем зерно є упущеною вигодою позивача і могло бути поставлено ПВТП "Джі-Ен-Ел" на виконання договору постачання. Так, позивачем розраховано розмір збитків за ціною тони гороху в 5 458, 33 грн відповідно до договору постачання, укладеного з ПВТП "Джі-Ен-Ел", з розрахунку 24130 кг * 5 458, 33 грн =131 709, 50 грн.
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на безпідставну позицію позивача щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди в сумі 131 709, 50 грн, оскільки зберігач (відповідач) на підставі прямої норми Цивільного кодексу України та Закону України "Про зерно та ринок зерна України" не несе та не може нести відповідальність за упущену вигоду поклажодавця (позивача). Щодо правомірності убутку за рахунок вологості у розмірі 16386 кг та убутку обсягом 7744 кг за рахунок зниження смітної домішки, то відповідач вважає, що він зобов?язаний був докласти усіх дій, необхідних для збереження продукції та такі дії були цілком виправданими та необхідними. Щодо посилань позивача на причинно-наслідковий зв?язок між убутком та заявленою сумою упущеної вигоди, то відповідач зазначив про те, що з доданих документів взагалі незрозуміло, чи дійсно було відвантажено зерно за цією ціною, чи сплата за зерно дійсно мала місце за такою ціною, чи не було додаткових угод до договору з приводу зменшення ціни тощо.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2020 (з урахуванням ухвали Господарського суду Чернігівської області від 27.02.2020 про виправлення описки) у справі №927/943/19 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 130 503, 00 грн збитків та 1 957, 55 грн судового збору. В решті позову про стягнення 1 206, 50 грн збитків - відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що доказами, наявними у матеріалах справи підтверджується протиправна поведінка відповідача - втрата частини переданого на зберігання зерна, шкідливий результат - зменшення матеріального активу позивача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками - неналежне виконання умов договору, вина правопорушника - відповідач, будучи зберігачем, не довів відсутність вини щодо належного виконання зобов`язань за договором.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2020 у справі №927/943/19 в частині стягнення з відповідача 130 503, 00 грн збитків та 1 957, 00 грн судового збору та ухвалити нове рішення в цій частині, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позовна заява чітко визначає завдані збитки як упущену вигоду і жодного разу не визначає збитки як реальні. Натомість суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає, що у позовній заяві позивачем прямо зазначено, що він поніс матеріальні збитки. Також судом в порушення ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України самостійно ініційовано збирання доказів ринкової ціни гороху. Відповідач з посиланням на ч. 4 ст. 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", ч. 1 ст. 942 Цивільного кодексу України зазначив, що був зобов`язаний докласти всіх дій, необхідних для збереження продукції, а саме провести активне вентилювання сільгосппродукції.
Окрім того, до апеляційної скарги скаржником долучено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого для подання апеляційної скарги на рішення суду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2020 апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЧ-ХЛІБ" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Калатай Н.Ф.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЧ-ХЛІБ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2020 у справі №927/943/19 - залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору.
30.03.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, відповідно до якої останнім долучено докази сплати судового збору у визначеному Законом України "Про судовий збір" розмірі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі №927/943/19 за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЧ-ХЛІБ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2020.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.
З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЧ-ХЛІБ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2020 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Також, зупинено дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2020 у справі №927/943/19 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги та роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Зокрема, у своєму відзиві, позивач зазначає, що при зверненні з позовом до суду першої інстанції чітко визначив, що відповідач завдав позивачу реальних збитків внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за договором зберігання №13 від 12.07.2018. Відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України суд має право витребовувати докази, необхідні для прийняття законного та обгрунтованого рішення.
Позивач звертає увагу на те, що не заперечував щодо проведення відповідачем оздоровчих заходів гороху 2-го класу, врожаю 2018 року, масою 3 782, 768 тон, але при умові, що дані заходи не спричинять за собою змін у вазі і якісному складі зерна (списання по вологості і смітній домішці). При цьому позивачу достовірно невідомо чи взагалі відповідач проводив такі оздоровчі заходи у січні 2019 року, оскільки позивач не отримував від відповідача жодних повідомлень про це аж до отримання відповіді на претензію (вих. №167 від 24.09.2019), до якої відповідачем було додано акт-рахунку від 18.01.2019 щодо убутку зерна гороху в розмірі 16 266, 00 кг.
25.05.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява, в якій останній зазначає таке:
- відповідач мав повне право на доборку зерна, яке було надано п. 5.2 Договору зберігання №13 від 12.07.2018, а відтак зменшення кількості зерна було абсолютно обґрунтовано;
- позовна заява була обґрунтована саме необхідністю стягнення упущеної вигоди, а не реальних збитків на порушення ч. 1 ст. 951 ЦК України, ст. 34 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 12.07.2018 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Доч-Хліб" (Підприємство) та Дочірнім підприємством "Зернятко", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "ДП Зернятко" (Поклажодавець), укладено договір зберігання №13 (надалі - Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого поклажодавець передає а підприємство приймає за плату на складське зберігання сільськогосподарську продукцію (надалі - Продукція) та надає інші платні послуги (сушіння, очищення, інше) з подальшим поверненням (відвантаженням) Продукції поклажодавцю на умовах визначених цим Договором.
Відповідно до п. 1.2 Договору зберігання продукції здійснюється за адресою: 16431,Чернігівська область, Борзнянський р-н, с.Велик Доч,вул.Привокзальна,45.
Пунктом 2.1.1 Договору сторони передбачили обов?язки поклажодавця, а саме: забезпечити доставку (переоформлення) Продукції за свій рахунок на склад підприємства в погоджені сторонами терміни з якістю, не вище за обмежувальні кондиції, вказані в ДСТУ 3768:2010 Пшениця. Технічні умови, ДСТУ 3769-98 Ячмінь. Технічні умови, ДСТУ 4522:2006 Жито. Технічні умови, ДСТУ 4963:2008 Овес. Технічні умови, ДСТУ 5026:2908 Просо. Технічні умови, ДСТУ 4524:2006 Гречка. Технічні умови, ДСТУ 4525:2006 Кукурудза. Технічні умови, ДСТУ 4523:2006 Горох. Технічні умови, ДСТУ 4964:2008 Соя. Технічні умови, ДСТУ 7011:2009 Соняшник. Технічні умови, ДСТУ 4967:2008 Насіння льону олійного для переробляння. Технічні умови, ДСТУ 6020:2008 Сочевиця, Технічні умови, ДСТУ 7694:2015 Насіння гірчиці. Технічні умови, ДСТУ 4966:2008 Насіння ріпаку для промислового переробляння та в інших відповідних до культури технічних умовах. Технічні умови, - на умовах спільного зберігання з Продукцією комерційних, державних і регіональних ресурсів, з повним і правильним оформленням товарно-транспортних накладних, документів, що підтверджують якість наданої на зберігання Продукції, а також інших супровідних документів з обов`язковою позначкою "На зберігання", "На переробку". Зберігання Продукції розпочинається з дати її постачання (переоформлення) і прийняття на підприємство. Право власності на Продукцію, від поклажодавця до підприємства не переходить.
Відповідно до пункту 2.1.4 Договору поклажодавець зобов?язаний здійснити плату у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, за приймання, зважування, зберігання, сушіння, очищення, переоформлення Продукції, за навантажувально-розвантажувальні роботи, у тому числі пов`язані з залученням залізничного транспорту, та інші послуги, що будуть надані підприємством. Поклажодавець за цим Договором оплачує надані підприємством послуги за весь фактичний час зберігання Продукції.
Пунктом 2.2 Договору сторони передбачили обов?язки підприємства, зокрема: 
п. 2.2.1 - ознайомити поклавжодавця з умовами зберігання Продукції.
п. 2.2.3 - по заявці (Додаток №1 до цього Договору) поклажодавця довести здану Продукцію до якісних показників, погоджених сторонами. Забезпечити кількісне і якісне збереження Продукції. Забезпечити доступ представникові поклажодавця для проведення огляду Продукції впродовж терміну її зберігання в порядку, погодженому сторонами, за умови попереднього письмового попередження підприємства за 3 (три) робочих дні. У разі виникнення особливих вимог до якості Продукції, поклажодавець може звернутися до підприємства щодо можливості проведення додаткового очищення Продукції. При наявності технічної можливості у підприємства на виконання такого замовлення роботи здійснюються за додатковою оплатою і погоджуються з поклажодавцем.
Пунктом 4.7 Договору сторонами погоджено, що у разі псування з вини підприємства зданої на зберігання продукції або недостачі при її відпуску (відвантаженні), підприємство зобов`язане відшкодувати поклажодавцеві вартість недостачі та/або псування, за ринкової ціною, яка розраховується на момент відвантаження продукції, як середня ціна за останні 4 звітні дати, виходячи з даних відкритого джерела www.apk-inform.com (попит на внутрішньому ринку EXW - експорт). При цьому підприємство зобов`язується повідомити поклажодавця про псування переданої на зберігання продукції протягом одного дня з моменту виявлення псування. Умови даного пункту договору діють та застосовуються виключно до граничного терміну зберігання продукції, визначеного у цьому договорі та додаткових угодах.
Відповідно до п. 5.2 Договору підприємство залишає за собою право для забезпечення якісного зберігання за рахунок поклажодавця проводити додаткові оздоровчі заходи, що дозволяють забезпечити належну якість Продукції упродовж усього періоду зберігання, попередньо проінформувавши поклажодавця за З (три) робочих дні до дати проведення таких заходів. Після спливу триденного строку з дати повідомлення та за відсутності представників поклажодавця підприємство самостійно приймає рішення щодо проведення оздоровчих заходів із Продукцією та надає поклажодавцю додатковий акт - рахунок. Плата за проведення оздоровчих заходів щодо Продукції (зниження в процесі зберігання температури, активне вентилювання, внутрішньо складське перекидання, підготовка та переміщенні на зберігання в зимових умовах) включається у вартість цін за зберігання.
До остаточної видачі поклажодавцеві підлягає продукція по якості, що фактично склалася в партії за вирахуванням норм природного убутку з обов`язковим складанням акту-розрахунку (донарахування або зняття маси продукції) (п.5.3 Договору).
Відповідно до додатку №1 до Договору "Замовлення на виконання робіт по сушінню та очищенню сільськогосподарської продукції" сторони обумовили, що поклажодавець в межах та на підставі договору зберігання №13 від 12.07.2018 замовляє підприємству виконати роботи по сушінню та очищенню переданої на зберігання сільськогосподарської продукції до нижчезазначених показників з оплатою вартості виконаних робіт з умовами договору, а підприємство приймає це замовлення, зокрема: горох - не більше 14,5% вологості та не більше 2, 0% смітної домішки.
27.06.2019 між відповідачем ТОВ "ДП "Зернятко" укладено додаткову угоду №1 до договору за якою підприємство продовжує зберігати сільськогосподарську продукцію, що належить поклажодавцю та надавати інші платні послуги (сушіння, очищення, інше) до 31.08.2019.
У відповідності до Договору позивач передав відповідачу в період з 17.07.2018 по 10.08.2018 на зберігання горох 2-го класу у кількості 3872090 кг з середньою визначеною якістю: волога 16,47%, смітна домішка 1,73%.
Вказані обставини відповідачем у справі не спростовані та підтверджуються актом-розрахунком №364 від 07.08.2019, який складено та підписано повноважними представниками відповідача.
На виконання умов договору та додатку №1 відповідачем було проведені дії по сушці зерна гороху, якість зерна по вологості доведена до 14,5%, що підтверджено Актами на очищення, сушіння зерна, насіння олійних культур і трав від 20.07.2018, від 31.07.2018, від 03.08.2018, від 10.08.2018, від 14.08.2018. Цими ж актами списано з наявності зерна за складським та оперативним звітом убутку від сушіння 89322 кг (3200 кг за актом від 20.07.2019, 32796 кг за актом від 31.07.2019, 43958 кг за актом від 03.08.2019, 8542 кг за актом від 10.08.2019 та 826 кг за актом від 14.08.2019).
За доводами позивача, так як смітна домішка переданого зерна гороху складала 1,73%, то ніяких додаткових дій щодо доробки не проводилося, тому що вона нижче показника згідно договору - 2%.
Крім того, позивачем вказано, що 09.01.2019 відповідач повідомив позивача про те, що необхідно провести оздоровчі заходи гороху 2-го класу врожаю 2018 року масою 3 782, 768 тон. В матеріалах справи наявна доповідна записка начальника ВТЛ директору СТОВ "Доч-Хліб" від 09.01.2019 з обґрунтуванням проведення оздоровчих заходів для належного зберігання зерна гороху позивача.
Позивач у письмовій відповіді №3 від 10.01.2019 надав згоду на проведення оздоровчих заходів гороху 2-го класу врожаю 2018 року масою 3 782, 768 тон, якщо дані заходи не спричинять за собою змін у вазі і якісному складі зерна (списання по вологості і смітній домішці).
Як зазначено позивачем, відповідач надіслав на його адресу Акт-розрахунок №364 від 07.08.2019. У вказаному акті, зокрема, у підпункті а пункту 15 визначено, що розмір убутку за рахунок пониження вологості за формулою складає 105708 кг, убуток у масі від зниження смітної домішки зверх списаних за активами доробки цінних і непридатних відходів (не повинні перевищувати 0,2%) - 7744 кг.
27.08.2019 позивач направив відповідачу претензію №203, в якій просив відшкодувати вартість необґрунтовано списаних 24130 кг зерна гороху.
У письмовій відповіді на претензію позивача №167 від 24.09.2019 відповідач не погодився з вказаною претензією посилаючись на п. 4.1.4 Інструкції від 24.06.1988 №9-7-88 по зберіганню зерна, олієнасіння борошна і крупи, затверджена Мінхлібпродукта СРСР від 24.08.1988 №185, відповідно до якої зерновий склад був зобов?язаний докласти всіх дій, необхідних для забезпечення продукції. Вимоги з компенсації вартості 16386 кг вважає необґрунтованим. З приводу заперечення позивачем щодо убутку обсягом 7744 кг за рахунок зменшення смітної домішки, то відповідач послався на Наказ Міністрества Аграрної політики України №661 від 13.10.2008 "Про затвердження Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах", а також вказав, що убуток обсягом 7744 кг за рахунок смітної домішки є виправданим та необхідним. До відповіді на претензію додано акт-рахунок від 18.01.2019 та доповідна записка від 09.01.2019.
14.03.2019 між Приватним виробничо-торгівельним підприємством "Джі-Ен-Ел" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДП Зернятко" (продавець) укладено договір постачання №35, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати зернові та бобові (далі товар) в асортименті та по цінам, вказаним у таблиці, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму на умовах, визначених цим договором, а саме: найменування товару, ГОСТ, клас - Горох ДСТУ 4523:2006, 2 клас; кількість - 2780,00 тон; ціна за одну тону - 5485,33 грн; сума - 15174166,67 грн, ПДВ 20% - 3034833,33 грн; Разом - 18209000,00 грн. Загальна сума договору складає 18209000,00 грн.
Виконання сторонами умов договору №35 від 14.03.2019 підтверджується видатковими накладними №167 від 18.06.2019 на суму 441903,83 грн, №159 від 07.06.2019 на суму 217934,06 грн, №155 від 05.06.2019 на суму 450924,92 грн, №154 від 04.06.2019 на суму 442877,33 грн, №173 від 21.06.2019 на суму 456052,02 грн, №174 від 24.06.2019 на суму 442942,22 грн, №175 від 25.06.2019 на суму 195478,68 грн, №166 від 14.06.2019 на суму 435219,13 грн. При цьому ціна за тону гороху у вказаних накладних визначена у розмірі 5408,33 грн без ПДВ.
З огляду на те, що у досудовому порядку сторонами не було врегульовано даний спір, заборгованість відповідача за договором погашена не була, позивач звернувся до місцевого господарського суду з даним позовом. За доводами позивача сума понесених збитків становить: 24 130 кг * 5 458,33=131 709,50 грн, які позивач просить стягнути з відповідача у даній справі.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, надано належні та допустимі докази виникнення у відповідача заборгованості за укладеним Договором, у зв`язку з чим позовні вимоги задовольнив частково, на доведену суму стягнення.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення 131 709, 50 грн збитків, що складають вартість наданого та неповернутого зі зберігання зерна.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).
Такі ж самі положення містяться й у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України за якими зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Стаття 3 Цивільного кодексу України визначає однією із засад цивільного законодавства свободу договору.
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору зберігання №13 від 12.07.2018. Договір укладений належним чином, на час розгляду справи в суді першої інстанції не визнаний недійсним, отже є обов`язковим для сторін.
Як зазначив суд першої інстанції, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
У позовній заяві позивачем прямо зазначено, що він поніс матеріальні збитки в розмірі 24130 кг внаслідок неналежного виконання та порушення договірних зобов`язань з боку відповідача. А розмір збитків позивачем розраховано за ціною поставки 24130 кг гороху за укладеним договором з ТОВ "Джі-Ен-Ел".
Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про стягнення збитків, завданих неналежним виконанням умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
До складу збитків частина 1 ст.225 Господарського кодексу України відносить: 
- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;
- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;
- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;
- матеріальну компенсацію моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Статтею 294 Господарського кодексу України визначено, що зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання.
До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. Правовідносини між власниками зерна та суб`єктами зберігання зерна регулюються також Законом України "Про зерно і ринок зерна в Україні" та іншими актами цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Відповідно до статті 957 Цивільного кодексу України, за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.
У частині 1 статті 942 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.
За приписами ч. 1 та 2 ст. 949 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.
Згідно з пунктами 10, 24, 27 статті 1 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні", зберігання зерна - це комплекс заходів, що включають приймання, доробку, зберігання і відвантаження зерна; складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа. Якість зерна та продуктів його переробки - сукупність споживчих властивостей зерна та продуктів його переробки, які відповідають вимогам державних стандартів, технічних умов, фітосанітарних і ветеринарно-санітарних норм та інших нормативних документів.
Відповідно до ст. 24 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні", зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.
При прийманні зерна на зберігання зерновий склад зобов`язаний здійснити аналіз його якості.
Зерновий склад зобов`язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.
За приписами статті 27 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні", зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна.
Як зазначалось вище, на виконання зобов`язань за Договором позивачем завезено на складське зберігання відповідачу в період з 17.07.2018 по 10.08.2018 3872090 кг зерна гороху вологістю 16,47%, смітна домішка 1,73%.
На виконання умов договору відповідачем було проведені дії по сушці зерна гороху, якість зерна по вологості доведена до 14,5%, що підтверджено актами на очищення, сушіння зерна, насіння олійних культур і трав від 20.07.2018, від 31.07.2018, від 03.08.2018, від 10.08.2018, від 14.08.2018. Цими ж актами списано з наявності зерна за складським та оперативним звітом убутку від сушіння 89322 кг.
Статтею 32 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" встановлено, що зерновий склад зобов`язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.
Частиною 1 статті 33 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" визначено, що за втрату, нестачу чи пошкодження зерна, прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством.
Відповідно до статті 34 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні", збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею чи пошкодженням зерна, відшкодовуються зерновим складом: за втрату та нестачу зерна - у розмірі вартості втраченого або такого, що його не вистачає, зерна; за пошкодження зерна - у розмірі суми, на яку знизилася його вартість. У разі, коли внаслідок пошкодження якість зерна змінилася настільки, що воно не може бути використано за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від нього і зажадати від зернового складу відшкодування вартості цього зерна.
Згідно з нормами ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 950 Цивільного кодексу України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.
У ст. 951 Цивільного кодексу України визначено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 5.2 Договору відповідачу надано право для забезпечення якісного зберігання зерна проводити додаткові оздоровчі заходи попередньо проінформувавши про це позивача за три робочих дні до дня проведення таких заходів. Цей же пункт договору зобов`язує відповідача після проведення таких заходів надати позивачу додатковий акт-рахунок.
У пункті 5.3 Договору сторони домовились, що до остаточної видачі поклажедавцеві підлягає продукція по якості, що фактично склалася в партії за вирахуванням норм природного убутку з обов`язковим складенням акту - розрахунку (донарахування або зняття маси продукції).
Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, оздоровчі заходи були проведені відповідачем в період з 15.01.2019 - 18.01.2019 (лист відповідача від 24.09.2019 №167), однак про їх проведення позивача було повідомлено лише листом №167 від 24.09.2019 у відповідь на претензію позивача №203 від 27.08.2019 та цим же листом позивачу було направлено акт-рахунок від 18.01.2019, що є порушенням умов п. 5.2 Договору, яким передбачено направлення додаткового акту-рахунку після проведення оздоровчих заходів, а не після спливу більш ніж 8 місяців від дня їх проведення після отриманої претензії позивача.
Також відповідачем безпідставно визначено розмір убутку зерна у масі 7744 кг за рахунок смітної домішки, оскільки належних доказів про проведення такої доробки відповідачем не надано, а від позивача не поступало заявок на зниження смітної домішки зерна. 
При цьому судом першої інстанції правомірно відхилено посилання відповідача на застосування Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008 №661 (далі - Інструкція №661), оскільки вказана інструкція втратила чинність 21.05.2017 на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 №166-р, а сторони у договорі не узгоджували застосування положень вказаної Інструкції про визначенні убутку у масі зерна від зниження смітної домішки.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не підтверджено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами убуток зерна гороху у масі за рахунок пониження вологості в кількості 16386 кг, та убуток зерна за рахунок зниження смітної домішки у кількості 7744 кг, а всього 24130 кг, які були втрачені при зберіганні.
Позивач визначив вартість зерна на підставі договору постачання від 14.03.2019, укладеного між ним та покупцем - ТОВ "Джі-Ен-Ел" у розмірі 5458,33 грн за тону. При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що зерно гороху ТОВ "Джі-Ен-Ел" позивачем було реалізовано за ціною 5408,33 грн за тону у відповідності до видаткових накладних та договору №35 від 14.03.2019.
В матеріалах справи наявна довідка від 24.01.2020 №12, якою визначено розмір завданих збитків у відповідності до п. 4.7 Договору із розрахунку 5 600, 00 грн. За цим розрахунком позивача сума завданих збитків становить 135 128, 00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи принцип диспозитивності встановлений ст.14 Господарського процесуального кодексу України, судом першої інстанції розглянуто справу у межах заявлених позивачем вимог виходячи з розрахунку вартості переданого на зберігання зерна гороху, який позивачем визначено на підставі укладеного договору №35 від 14.03.2019, тобто з 5 408, 33 грн за тону.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди (п. 4 ст. 611 Цивільного кодексу України).
Окрім того, згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто, чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З аналізу наведених правових норм випливає, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) зменшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
З аналізу наведених правових норм випливає, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з частиною другою статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. 
Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у неналежному збереженні зерна, тобто відповідач не довів відсутність вини щодо належного виконання зобов`язань за договором.
З огляду на вищевикладене, позивачем належними та допустимими доказами доведено порушення відповідачем зобов`язання за договором, факт спричинення збитків, їх розмір та прямий причинний зв`язок між заявленою сумою збитків та діями відповідача, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.
За розрахунком суду апеляційної інстанції вартість втраченого зерна позивача складає 130 503, 00 грн (з розрахунку 24130 кг *5408,33 грн), які підлягають стягненню на користь позивача. В решті позову про стягнення 1206,50 грн збитків судом першої інстанції відмовлено за необґрунтованістю.
Щодо посилання відповідача на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги акт-рахунок від 18.01.2019 про переміщення зерна, оздоровчі заходи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2, 4 та 5 ст.91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого посвідчення.
Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 (п.5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затвердженої наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. N 55).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду першої інстанції з позовом долучено не завірену копію акту-рахунку від 18.01.2019 про переміщення зерна, оздоровчі заходи. Представником позивача надано пояснення, що вказаний акт-розрахунок позивачем не було завірено, оскільки оригінал вказаного документа відповідач йому не направив.
При цьому до відзиву на позов відповідачем надано копію цього ж акту-рахунку від 18.01.2019 на переміщення зерна, оздоровчі заходи за яким проведено активне вентилювання гороху масою 3782768 кг вологістю до 14,5%, вологість після 14,13%, проведено попереднє списання з наявності зерна за складським та оперативним звітом убутку по вологості - 16266 кг. Копія вказаного акта завірена лише підписом без зазначення прізвища та ініціалів особи, яка завірила документ. Представник відповідача також надав з цього приводу пояснення, зазначаючи, що на копії наданого суду акта - розрахунку містяться його підписи. Право посвідчувати копії документів представнику відповідача Половинко Б.М. надано довіреністю від 18.01.2016.
Оскільки надана позивачем копія акта-рахунку від 18.01.2019 ніким не засвідчена, а надана відповідачем копія цього ж акта засвідчена підписом без зазначення назви посади, ініціалів та прізвища особи, яка його посвідчила, вказаний акт не містить дати посвідчення, судом першої інстанції правомірно вказані докази не були взяті до уваги при вирішенні спору.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Із правового контексту вищенаведеної норми слідує, що за загальним правилом апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що були зібрані місцевим господарським судом, піддані оцінці і за результатами оцінки покладені в основу рішення цього суду або відхилені судом. Водночас, суд переглядає справу також і за додатково поданими апеляційному суду доказами. Однак, подання сторонами додаткових доказів апеляційному суду обмежено. Додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції. Обґрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати нові докази, має довести обставини, що об`єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду. Обмеження права на подання доказів в суд апеляційної інстанції покликано активізувати змагальний процес в суді першої інстанції. Його можливо розглядати як своєрідну процесуальну санкцію за невиконання особою, що бере участь у справі, своїх обов`язків по доказуванню в суді першої інстанції.
Таким чином, користуючись правами суду першої інстанції в межах повноважень, наданих апеляційному господарському суду процесуальним законом, Північним апеляційним господарським судом, з метою здійснення апеляційного перегляду та дотримання принципів справедливості й балансу інтересів, були досліджені документи на підтвердження доводів, подані позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції. Долучені до апеляційної скарги документи, подані без належного обґрунтування поважності причин неможливості подання їх до суду першої інстанції, в зв`язку з чим не приймаються до розгляду судом апеляційної інстанції.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду, а тому не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. 
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЧ-ХЛІБ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2020 у справі №927/943/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2020 у справі №927/943/19 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ДОЧ-ХЛІБ".
4. Поновити дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2020, зупинену ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 у справі №927/943/19.
5. Матеріали справи №927/943/19 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 01.06.2020.

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                Н.Ф. Калатай